Справа № 303/3246/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        01 травня 2023 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі: 

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,
суддів: Кондор Р.Ю., Готра Т.Ю.,
з участю секретаря – Зубашкова М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою АТ «Акцент-Банк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 24 лютого 2022 року у справі № 303/3246/20 (Головуючий: Кость В.В.), - 

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2020 року АТ «Акцент-Банк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 13 листопада 2017 року ОСОБА_1 підписала Анкету-Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-банку з метою укладення кредитного договору № SAMABWFC00001299018 та отримання кредитної картки. 
На підставі підписаної Анкети-Заяви відповідачу було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44.40% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.
У зв`язку з порушеннями ОСОБА_1 покладених на неї зобов`язань за кредитним договором, вона станом на 07.06.2020 року має заборгованість – 62 488 грн. 76 коп., яка складається з: 24 168 грн. 50 коп. – заборгованість за кредитом; 38 320 грн. 26 коп. – заборгованість по відсоткам.
Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 62 488, 76 грн.
Рішенням  у задоволенні позову акціонерного товариства «Акцент-Банк» відмовлено.
Заяву ОСОБА_1 про поворот виконання рішення задоволено.
У порядку повороту виконання рішення Мукачівського міскрайонного суду Закарпатської області від 25 серпня 2020 року, стягнуто з Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 12 600,00 грн.
Не погоджуючись із даним рішенням суду, АТ «Акцент-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для відмови у позові не має. З розрахунку заборгованості видно, що боржник користувалась кредитом, значить ознайомилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодилася з ними, оскільки даний кредитний договір є договором Оферти. Своїм підписом під кредитним договором, позичальник підтвердив факт виконання банком усіх переддоговірних формальностей, щодо яких є застереження у чинному на той час законодавстві, і саме це є доказом обізнаності позичальника з усіма умовами кредитування на момент підписання кредитного договору.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Новікова І.С. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу АТ «Акцент-Банк» залишити без задоволення, оскільки викладені в ній вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 – адвоката Новікову І.С., яка просить апеляційну скаргу АТ «Акцент-Банк» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.
Встановлено, 13.11.2017 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, в якій зазначено анкетні дані відповідачки.
Банк вказує на те, що відповідач приєдналася до умов кредитного договору № SAMABWFC00001299018 зобов`язання за яким належним чином не виконувала.
Згідно розрахунку заборгованості станом на 07.06.2020 року ОСОБА_1 має заборгованість 62 488,76 грн. (в т.ч. 24168,50 грн. – заборгованість за кредитом; 38320,26 грн. – заборгованість за відсотками).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У ч.2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ “Акцент-Банк”).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
У анкеті-заяві позичальника від 13 листопада 2017 року процентна ставка не зазначена.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість по процентам за користування кредитом.
Так, позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором посилається на Тарифи надання банківських послуг та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», як невід`ємні частини договору.
Однак, матеріали справи не містять підтвердження, що саме з цими Тарифами користування кредитною карткою «GOLD» та витягом з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» ознайомився відповідач та погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом (01 квітня 2022 року) кредитор мав можливість додати до позовної заяви Умови та Правила у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів, наданий банком витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді порядок нарахування процентів.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору, тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у анкеті-заяві від 05 січня 2019 року.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19.
Колегія суддів звертає увагу, що укладений між сторонами кредитний договір від 05 січня 2019 року у вигляді анкети-заяви позичальника, підписаний сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).
Разом з тим, із виписки пор картковому рахунку ОСОБА_1 за період з 13.11.2017 по 13.02.2023 рік вбачається, що відповідач користувалася коштами, які містилися на картковому рахунку, розраховувалася кредитними коштами в магазинах, аптеках, переказувала кошти на інші карти та частково погашала кредит, що свідчить про факт отримання відповідачем кредиту.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «Акцент-Банк» не повернуті, колегія суддів приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Згідно приведеного банком розрахунку заборгованості, станом на 07.06.2020 року заборгованість за тілом кредиту складає 24 168,50 грн.
25 серпня 2020 року по даній справі Мукачівським міськрайонним судом було прийнято Заочне рішення, яким позов акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість у розмірі 62488,76 грн. (в т.ч. 24168,50 грн. – заборгованість за кредитом; 38320,26 грн. – заборгованість за відсотками) за кредитним договором від 13.11.2017 року №б/н, а також суму 2102 грн. у відшкодування судових витрат по справі.
На підставі даного Заочного рішення Мукачівським судом було видано Виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 62488,76 грн. заборгованості та 2 102 грн. судових витрат.
Відповідачем ОСОБА_1 надано у суі першої інстанції докази сплати нею на користь АТ «АКЦЕНТ-БАНК» 12600,00 грн. на виконання заочного рішення від 25 серпня 2020 року у справі № 303/3246/20, яке скасовано 23 грудня 2021 року.
Відтак, оскільки відповідачем частково було погашено кредит, на переконання колегії суддів, з ОСОБА_1 на користь банку підлягає стягненню сума коштів, яка не була погашена саме по тілу кредиту у розмірі 11 568 грн. 50 коп. (24168,50 - 12600,00 = 11568,50).
За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у відповідності до п.п. 1, 3, 4 ст. 376 ЦПК України із ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» задовольнити частково, стягнувши із ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 11 568 грн. 50 коп., а в решті позову відмовити із вищезазначених підстав. 
Судові витрати у розмірі 972,18 грн. у відповідності до ст.ст. 133, 141 ЦПК України підлягають стягненню із ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк», пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу АТ «Акцент-Банк» задовольнити.
Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 24 лютого 2022 року скасувати. 
Позов АТ «Акцент-Банк» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» 11 568 грн. 50 коп. заборгованості за кредитним договором та судові витрати у розмірі 972 грн. 18 коп. по сплаті судового збору. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення
Повний текст постанови складено – 10 травня 2023 року.

Головуючий
       
Судді: