ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року	 	Справа № 559/172/23 пров. № А/857/4486/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Затолочного В.С., 
при секретарі судового засідання – Юрченко М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття справи про адміністративне правопорушення, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції України на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 8 лютого 2023 року (суддя Панчук М.В., повний текст складено 13 лютого 2023 року), -
ВСТАНОВИВ:
У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції (далі – УПП, ДПП відповідно) в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 09.01.2023 серія EAP №6385453 (далі – Постанова), провадження у справі закрити; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань УПП судові витрати зі сплати судового збору за подання позову у розмірі 536,80 грн та 4400 грн сплачених за надання правової допомоги.
Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 8 лютого 2023 року позов задоволено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції у Рівненській області на користь ОСОБА_1 536,80 грн сплаченого судового збору та 4400 грн витрат на оплату послуг з надання правової допомоги.
Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 15 березня 2023 року виправлено описку у резолютивній частині рішення суду. Абзац третій резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції: «Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 536,80 грн сплаченого судового збору та 4400 грн витрат на оплату послуг з надання правової допомоги."
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив ДПП, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.
В доводах апеляційної скарги вказує, що дії працівника поліції при складанні Постанови є правомірними, Постанова прийнята на підставі та у межах повноважень у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Зазначає, що заявлені судові витрати на професійну допомогу адвоката не є співмірними з складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг/виконаних робіт у цій справі.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що Постанова є предметом спору між сторонами та не може розглядатися як доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення за відсутності інших належних та достатніх доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній Постанові. 
Такі висновки суду першої інстанції, по суті спору, відповідають встановленим обставинам справи, однак вказане рішення суду не може бути залишено без змін, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 16.12.2022 о 10/32 год в м.Дубно вул.Сурмичі, 7 ОСОБА_1 керував транспортним засобом NISSAN QASHQAI НОМЕР_1 (далі – ТЗ) без розпізнавального знаку держави (еліпс) в якій його зареєстровано та не мав при собі або не пред`явив чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив пункти 29.1 б, 2.1 г «Правил дорожнього руху» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі – ПДР).
На місці зупинки ОСОБА_1 було надано письмове запрошення до підрозділу УПП щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення на 23.12.2022 о 08:00 год (а.с.10).
22.12.2022 адвокат Ходак С.К., який представляв інтереси ОСОБА_1 , подав до підрозділу УПП клопотання про відкладення розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності (а.с.11).
Згідно інформації з офіційного сайту «Укрпошта», 10.01.2023 на адресу позивача надійшло повідомлення про запрошення до підрозділу УПП щодо розгляду адміністративного правопорушення на 09.01.2023 о 08:00.
09.01.2023 на підставі викладеного, позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн (а.с.9).
13.01.2023 на адресу позивача надійшла копія оскаржуваної Постанови (а.с.12-16).
Відповідно до підпункту «б» пункту 29.1 ПДР водій механічного транспортного засобу, що прибуває до України з іншої країни, а також водій - громадянин України, який виїжджає за кордон, повинні мати: реєстраційний номерний знак на транспортному засобі, літери якого відповідають латинському алфавіту, а також розпізнавальний знак держави, в якій його зареєстровано.
За змістом підпункту «ґ» пункту 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: чинний страховий поліс (страховий сертифікат “Зелена картка”) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).
Згідно з частиною першою статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із статтею 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Для підтвердження порушення позивачем вимог ПДР до письмового відзиву представником відповідача долучений диск з відеозаписом, на якому зафіксовано що ОСОБА_1 16.12.2022 був зупинений працівниками поліції. Вказаний диск із відеозаписом не може розцінюватися як доказ вчинення ОСОБА_1 правопорушення, оскільки не містить обставин, що мають значення для вирішення справи, а лише підтверджує факт зупинки ТЗ, що не оспорюється позивачем у справі. Крім того, наданий відеозапис підтверджує неявку ОСОБА_1 на розгляд справи до підрозділу УПП, що не лише не оспорюється позивачем, але й на даний факт позивач посилається в якості обґрунтування своїх позовних вимог, оскільки розгляд справи відбувся раніше, ніж надійшло запрошення про явку до підрозділу УПП щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Фіксування вчиненого ОСОБА_1 порушення здійснено лише Постановою, яка  не може розглядатися як доказ вчинення особою адміністративного правопорушення.
Зазначені висновки викладені у постановах Верховного суду від 15 листопада 2018 у справі № 524/5536/17, 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.
Враховуючи фактичні обставини справи, та зважаючи не те, що скаржником не спростовано доводів позивача щодо безпідставного винесення Постанови та відсутності засобів відео фіксації правопорушення, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність належних та допустимих доказів для констатування факту порушення позивачем вимог ПДР і накладення на нього адміністративного стягнення передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП.
Таким чином, встановлено, що прийняттям спірної Постанови відповідачем було порушено, гарантоване статтями 280, 251 КУпАП, право позивача на всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а також підтвердження або спростування таких обставин належними доказами, за захистом якого особа звернулася до адміністративного суду.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, рішення суду в частині задоволення позовних вимог про скасування Постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення необхідно залишити без змін.
Щодо висновків суду про необхідність стягнення з відповідача в користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4400 грн, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з частиною першою статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини першої статті 132 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 134 КАС передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат, в частині заявленої суми стягнення, суд враховує
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Відповідно до частини шостої статті 134 КАС у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
В контексті наведеного апеляційний суд звертає увагу на те, що наведені вище положення законодавства покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на те, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Так, у відзиві на позов відповідачем, окрім як заперечень по суті позовної заяви стосовно оскаржуваної Постанови, також висловлено заперечення і щодо вимоги про стягнення судових витрат на правничу допомогу адвоката та зазначено, що сума таких витрат є неспівмірною із складністю справи зважаючи на предмет спору, усталену судову практику в даній категорії справ та скороченні строки розгляду вказаної категорії справ. Також зазначено, що у поданих на підтвердження судових витратах документах не обґрунтовано заявлену адвокатом вартість наведених послуг з посиланням на первинні документи.
Зважаючи на те, що відповідачем висловлено заперечення стосовно заявлених позивачем до стягнення судових витрат в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції з урахуванням принципу співмірності цих витрат складності справи, обсягу та характеру наданих послуг, критерією реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи дійшов висновку про можливість зменшення розміру заявлених витрат, що понесенні в суді першої інстанції з 4400 грн до 1000 грн.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність зміни судового рішення.
Відповідно до частини четвертої статті 317 КАС зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
З огляду на викладене, рішення суду підлягає зміні в його резолютивної частини, зважаючи на обставини викладені вище.
Керуючись статтями 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції України задовольнити частково.
Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 8 лютого 2023 року, з урахуванням ухвали Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 15 березня 2023 року, змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини цього рішення суду у такій редакції: «Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок сплаченого судового збору та 1000 (одну тисячу) гривень витрат на оплату послуг з надання правової допомоги.». 
В решті рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 8 лютого 2023 року, з урахуванням ухвали Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 15 березня 2023 року, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. С. Затолочний