Ухвала 
 
19 квітня 2023 року
м. Київ
 
справа № 758/6963/20
провадження № 61-4585св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Фаловської І. М., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Сердюка В. В., Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), 
 
розглянувши заяву представника  ОСОБА_1 - адвоката Цвєткова Андрія Михайловича про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1  до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Кабінет Міністрів України, про стягнення заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, визнання факту дискримінації та зобов`язання усунути її проявиза касаційною скаргою представника  ОСОБА_1 - адвоката Цвєткова Андрія Михайловича на постанову Київського апеляційного суду від 03 лютого 2022 року у складі колегії суддів: Андрієнко А. М., Соколової В. В., Поліщук Н. В.,
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив у процесі розгляду справи, до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця») про стягнення заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, визнання факту дискримінації та зобов`язання усунути її прояви, посилаючись на те, що 18 серпня 2016 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Укрзалізниця»), яке змінило назву на АТ «Укрзалізниця», було укладено контракт (далі - Контракт-2016), за яким його призначили на посаду члена правління названого товариства. 27 серпня 2019 року між ним та відповідачем було укладено новий контракт з членом правління АТ «Укрзалізниця» (далі - Контракт-2019), за яким він продовжив працювати на посаді члена правління АТ «Укрзалізниця». Наказом від 17 квітня 2020 року № 737/ос він був звільнений із займаної посади та з роботи в АТ «Укрзалізниця» у зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб на підставі пункту 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), з виплатою компенсації за невикористані 53 дні відпустки та вихідної допомоги. Однак ні в день звільнення, ні в подальшому товариство не провело з ним повного розрахунку, а саме не виплатило заробітну плату у вигляді накопичених за попередні періоди роботи премій та матеріальних винагород, як це було передбачено умовами контракту, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача, яка полягає у тривалому ухиленні від виконання взятих на себе зобов`язань згідно з трудовим договором, Статутом Товариства та чинним законодавством. Вважає, що в даному випадку щодо нього мала місце дискримінація за ознакою іноземного походження, що полягає у нерівних з членами правління АТ «Укрзалізниця» - громадянами України -  умовах та підставах виплати премій і матеріальної винагороди за ефективне управління державним майном. Враховуючи викладене,  ОСОБА_1 просив: визнати факт його дискримінації за ознакою іноземного походженнята зобов`язати відповідача усунути прояви такої дискримінації шляхом виплати йому додаткової заробітної плати на рівних з членами правління АТ «Укрзалізниця» умовах; стягнути з АТ «Укрзалізниця» на свою користь додаткову заробітну плату за 2017-2019 роки (квартальні премії, річні премії та річні винагороди за ефективне управління державним майном) в загальному розмірі 30 441 814,25 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи за період з 18 квітня 2020 року по 30 вересня 2020 року в сумі 2 479 109,26 грн.
 
Протокольною ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 18 серпня 2020 року Кабінет Міністрів України залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
 
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року у складі судді Гребенюка В. В., з урахуванням додаткового рішення цього суду від 07 жовтня 2021 року, позов задоволено частково. Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 додаткову заробітну плату та заохочувальні виплати за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2019 року в розмірі 27 782 429,98 грн. Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 2 479 109,26 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі звернуто до негайного виконання в межах платежу за один місяць у розмірі 449 750 грн.  
 
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що всупереч умовам контрактів АТ «Укрзалізниця» не виплатило  ОСОБА_1 при звільненні належні йому за 2017-2020 роки квартальні та річні премії, матеріальну винагороду за ефективне управління майном, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Взявши до уваги, що у травні 2021 року товариство виплатило позивачу 2 659 384,27 грн, місцевий суд зменшив визначений ОСОБА_1 у розрахунку заборгованості розмір належної до виплати суми додаткової заробітної плати з 30 441 814,25 грн до 27 782 429,98 грн. Разом з тим суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання факту дискримінації та зобов`язання усунути її прояви з огляду на те, що відповідач не вчиняв будь-яких дій, які могли б свідчити про його упередженість до позивача як фахівця. 
 
Постановою Київського апеляційного суду від 03 лютого 2022 року апеляційні скарги АТ «Укрзалізниця», подані окремо на основне та додаткове рішення місцевого суду, задоволено. Рішення Подільського районного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року та додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2021 року в оскаржуваній частині скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено. 
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що задовольняючи частково позов, суд першої інстанції помилково послався лише на загальні норми трудового законодавства, не врахувавши спеціальні норми та Статут АТ «Укрзалізниця». Згідно з пунктом 10.1 Положення про правління ПАТ «Укрзалізниця» структура та розмір винагороди голови та членів правління встановлюється наглядовою радою ПАТ «Укрзалізниця» (далі - Наглядова рада) та регулярно переглядається нею; система винагород повинна враховувати не лише персональні показники, але й фінансовий стан та перспективи товариства. При цьому пунктами 5.1.2, 5.1.3, 5.1.6 Контракту-2016 передбачено, що винагороди у формі квартальних та річних премій встановлюються за окремим рішенням Наглядової ради. Матеріалами справи підтверджується, що Наглядовою радою було затверджено Карту оцінки результатів праці ОСОБА_1 на 2016 рік і в подальшому на підставі рішення цієї ради виплачено позивачу річну премію за 2016 рік. Разом з тим, оскільки Наглядовою радою не затверджувалися Карти оцінювання результатів праці позивача на 2017 рік і наступні роки згідно з умовами Контракту-2016, то підстав для нарахування премій за ці роки не вбачається. Крім того, оскільки Наглядовою радою не приймалося рішення, як це було передбачено пунктом 5.2 Контракту-2016 та додатковою угодою до нього,про нарахування та виплату члену правління ОСОБА_1 матеріальної винагороди за ефективне управління майном, то підстави для стягнення з відповідача на користь позивача вказаної винагороди також відсутні. За рішенням Наглядової ради від 20 травня 2021 року ОСОБА_1 була перерахована на картковий рахунок річна премія та квартальний бонус за 2019 рік згідно з Контрактом-2019 в розмірі 2 140 804,30 грн. Таким чином, контрактами, укладеними між сторонами, передбачена виключна компетенція Наглядової ради щодо виплати премій та винагород, і оскільки за 2017-2018 роки рішення Наглядової ради щодо таких нарахувань та виплат не приймалися, то суд не має права втручатися у господарську діяльність товариства і самостійно (за відсутності відповідного рішення Наглядової ради) вирішувати питання про нарахування та виплату премій і винагород члену правління. Враховуючи, що підстави для виплати позивачу додаткової заробітної плати відсутні, то не підлягає задоволенню і позовна вимога про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні як похідна від вимоги про стягнення заробітної плати. Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення позовних вимог без задоволення, то додаткове рішення місцевого суду, яким стягнення заборгованості по заробітній платі в межах платежу за один місяць у розмірі 449 750 грн звернуто до негайного виконання, підлягає скасуванню.  
 
У травні 2022 року представник  ОСОБА_1 - адвокат Цвєтков А. М. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову Київського апеляційного суду від 03 лютого 2022 року, а рішення Подільського районного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року і додаткове рішення цього суду від 07 жовтня 2021 рокузалишити в силі.
 
На обґрунтування підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), представник заявника вказав, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування статті 1 Конвенції Міжнародної організації праці про захист заробітної плати № 95, ратифікованої Президією Верховної Ради Української РСР 30 червня 1961 року, статті 43 Конституції України, статей 21, 39-1, 94, 103 КЗпП України, статей 1, 2, 5, 20, 21 Закону України «Про оплату праці», пунктів 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 19 травня 1999 року № 859 «Про умови оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, та об`єднань державних підприємств», пунктів 4, 9 Типового положення про виплату матеріальної винагороди за ефективне управління державним майном керівниками державних підприємств та об`єднань державних підприємств, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України, Міністерства економіки України від 25 листопада 2005 року № 390/851/457, у подібних правовідносинах, а саме - коли розмір додаткової заробітної плати члена правління акціонерного товариства, 100 відсотків акцій якого закріплено у державній власності, чітко визначено у контракті, але роботодавець не виконав свого обов`язку із виплати працівнику такої заробітної плати. Затвердження Карти оцінки результатів праці члена правління було обов`язком Наглядової ради і така карта могла передбачати умови зменшення визначеного в контракті максимального розміру винагород. Однак Наглядова рада не затверджувала жодних інших Карт оцінки результатів праці за весь час роботи позивача на умовах Контракту-2016, в тому числі й за період з 01 січня до 25 серпня 2017 року (коли сплив строк дії Контракту-2016, визначений пунктом 8.1). Разом з тим незатвердження Наглядовою радою Карти оцінки результатів праці члена правління на певний період, згідно з умовами Контракту-2016, лише тягне за собою неможливість зменшення максимального розміру винагород, передбаченого контрактом, однак не може бути підставою для невиплати премій та матеріальної винагороди. Незатвердження Карти за інші періоди роботи позивача - це невиконання обов`язків, покладених Контрактом-2016 на АТ «Укрзалізниця» в особі Наглядової ради. Суд апеляційної інстанції не спростував належним чином обставин, встановлених місцевим судом, тобто фактично необґрунтовано переоцінив докази, які були оцінені судом першої інстанції з дотриманням вимог закону та з урахуванням обставин, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень. 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М. від 30 травня 2022 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Подільського районного суду міста Києва.
 
10 червня 2022 року справа № 758/6963/20 надійшла до Верховного Суду.
 
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду від 24 березня 2023 року у зв`язку з обранням судді Мартєва С. Ю. до Великої Палати Верховного Суду призначений повторний автоматизований розподіл цієї справи.
 
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 березня 2023 року матеріали справи № 758/6963/20 передано судді-доповідачу Стрільчуку В. А., судді, які входять до складу колегії: Ігнатенко В. М., Карпенко С. О.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2023 року справу призначено до судового розгляду.
 
10 квітня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Цвєтков А. М. подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду заяву про зупинення провадження у справі, посилаючись на те, що в провадженні Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду перебуває справа № 760/1125/20-ц (провадження № 61-12476св21) за позовом ОСОБА_5 до АТ «Укрзалізниця», третя особа - Кабінет Міністрів України, про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 червня 2021 року. Обставини вказаної справи є подібними до обставин цієї справи в частині заявленої вимоги про стягнення з АТ «Укрзалізниця» премій та річних винагород за ефективне управління державним майном.Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 березня 2023 року справу № 760/1125/20-ц передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з підстав, передбачених частиною другою статті 403 ЦПК України. Враховуючи викладене, представник ОСОБА_1 - адвокат Цвєтков А. М. просив зупинити провадження в цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 760/1125/20-ц.
 
Заява підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.
 
Встановлено, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 березня 2023 року з підстав, передбачених частиною другою статті 403 ЦПК України, на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду передано справу № 760/1125/20-ц (провадження № 61-12476св21) за позовом ОСОБА_5 до АТ «Укрзалізниця», третя особа - Кабінет Міністрів України, про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 червня 2021 року.
 
Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що зробивши висновок про те, що питання нарахування та виплати премій члену виконавчого органу товариства відноситься до дискреційних повноважень компетентного органу управління АТ «Укрзалізниця», а тому суд не має повноважень здійснювати нарахування таких премій позивачеві та стягувати їх з товариства, суди першої та апеляційної фактично віддали на розсуд роботодавця вирішення питання виконання ним договору в цілому. Тим самим суди заперечили як таку обов`язковість для роботодавця умов укладеного та чинного трудового контракту взагалі. Тим самим суди проголосили, що умови трудового контракту хоч і є обов`язковими для обох сторін, але роботодавець не зобов`язаний їх виконувати. Вочевидь такий висновок ґрунтується на логічній помилці, оскільки містить внутрішню суперечність. Умови трудового контракту є обов`язковими для обох сторін, обов`язок з його виконання однаково покладається як на робітника, так і на роботодавця. Відповідно, саме умовами укладеного трудового контракту визначено межі дозволеної та правомірної поведінки обох сторін, врегульовано, що саме і коли саме товариство повинно було вчинити, аби не допустити порушення зі свого боку умов обов`язкового для нього договору (зокрема, й не допускаючи протиправної бездіяльності, тобто свідомого невиконання договірного обов`язку). Тож загальним підходом Верховного Суду до вирішення спорів у разі встановлення протиправного невиконання приватноправових договорів є постановлення судових рішень про стягнення коштів, зокрема шляхом задоволення позовних вимог про стягнення неправомірно невиплачених грошових коштів. Водночас у постанові від 27 січня 2021 року у справі № 464/1369/18 колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду виснувала, що повноваження з нарахування та виплати працівникові премії є дискреційним повноваженням роботодавця. Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду не погоджується з такими правовими висновками та вважає за необхідне відступити від них, із зазначенням, що: 1) неухвалення жодного із рішень щодо виплати (невиплати, зменшення) премії працівникові, що як обов`язок врегульовано у трудовому контракті позивача, не може бути дискреційним повноваженням роботодавця, оскільки виходить за межі визначених варіантів правомірної поведінки учасника правовідносин. Неухвалення жодного із дозволених (передбачених контрактом) рішень виходить за межі дискреційних повноважень та є протиправним, призводить до порушення прав працівника на виплату йому премії як складової заробітної плати. Це є таким самим порушення як і відмова у виплаті премії як частини заробітку у тому разі, якщо для цього є відповідні підстави, передбачені умовами контракту; 2) кінцевою та єдиною метою звернення працівника до суду є виплата йому цих премій, а не спонукання роботодавця до належного виконання своїх обов`язків з виплати працівникові заробітної плати в повному обсязі шляхом прийняття відповідного рішення. Неприйняття рішення у межах дискреційних повноважень свідчить про нездійснення роботодавцем свого обов`язку зі своєчасної та в повному обсязі виплати заробітної плати працівникові, а тому таке право працівника підлягає ефективному та дієвому судовому захисту; 3) у вирішенні спору про нарахування та виплату премії як обов`язкової складової заробітної плати суд не може зобов`язувати відповідача усунути виявлені недоліки у його діяльності, а так само визнавати таку бездіяльність, зокрема протиправною, оскільки такий спосіб захисту у спірних правовідносинах не є дієвим, тобто не призведе до ефективного відновлення порушеного права, до вирішення спору, а лише створить передумови для нового звернення до суду за його вирішенням. Тож вимога про стягнення з відповідача невиплаченої премії як частини трудової винагороди за працю є ефективним (дієвим) та правомірним способом захисту порушених трудових прав позивача, за захистом яких він власне і звернувся до суду.
 
Оскаржуване судове рішення в цій справі та судові рішення у справі, яка передана на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах.
 
Ухвалою Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 квітня 2023 року прийнято до свого провадження цивільну справу № 760/1125/20-ц (провадження № 61-12476сво21).
 
За змістом пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
 
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду в касаційному порядку.
 
Виходячи з викладеного, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність задоволення заяви представника  ОСОБА_1 - адвоката Цвєткова А. М. і зупинення провадження в цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 760/1125/20-ц (провадження № 61-12476сво21).
 
Керуючись статтями 252, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Заяву представника  ОСОБА_1 - адвоката Цвєткова Андрія Михайловича про зупинення провадження у справі задовольнити. 
 
Зупинити провадження у справі № 758/6963/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Кабінет Міністрів України, про стягнення заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, визнання факту дискримінації та зобов`язання усунути її проявиза касаційною скаргою представника  ОСОБА_1 - адвоката Цвєткова Андрія Михайловича на постанову Київського апеляційного суду від 03 лютого 2022 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 760/1125/20-ц (провадження № 61-12476сво21).
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий	І. М. Фаловська  	
Судді:	В. М. Ігнатенко  	
 	С. О. Карпенко  	
 	В. В. Сердюк  	
 	В. А. Стрільчук