Дата документу 19.04.2023 Справа № 332/1288/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №332/1288/20                   Головуючий у 1 інстанції Марченко Н.В. 
Провадження № 22-ц/807/669/23 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
19 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи (Том 3, а.с. 66), до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.
В обґрунтування позову зазначено, що з 10.08.1996 року вона перебувала у шлюбі із відповідачем, який був розірваний рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжі від 09.08.2016 року. За час перебування у шлюбі, за спільні кошти подружжя були придбані транспортні засоби - автомобілі: SUZUKI SWIFT, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна - 1490 куб. см., рік випуску - 2007, колір - білий, номер кузову НОМЕР_2 та SUZUKI GRAND VITARA, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , об`єм двигуна - 1995 куб. см., рік випуску - 2006, колір - чорний, номер кузову НОМЕР_4 , які були зареєстровані за відповідачем та продані ним, а отримані від продажу зазначених транспортних засобів кошти витрачені відповідачем на власний розсуд не виплативши їй грошову компенсацію .
Просила суд визнати спільною сумісною власністю подружжя транспортні засоби - автомобілі: SUZUKI SWIFT, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна - 1490 куб. см., рік випуску - 2007, колір - білий, номер кузову НОМЕР_2 , SUZUKI GRAND VITARA, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , об`єм двигуна - 1995 куб. см., рік випуску - 2006, колір - чорний, номер кузову НОМЕР_4 та в порядку поділу майна подружжя стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу - автомобіля SUZUKI SWIFT, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1490 куб. см., рік випуску - 2007, колір - білий, номер кузову НОМЕР_5 у розмірі - 78060 грн. 16 коп. та грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу - автомобіля SUZUKI GRAND VITARA, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , об`єм двигуна -1995 куб. см., рік випуску - 2006, колір - чорний, номер кузову НОМЕР_4 у розмірі - 124302 грн. 32 коп. і понесені судові витрати по оплаті судового збору та витрати пов`язані із залученням експерта.
Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2022 року позовні вимоги задоволено.
Визнано, що транспортні засоби - автомобілі: SUZUKI SWIFT, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна - 1490 куб. см., рік випуску - 2007, колір - білий, номер кузову НОМЕР_2 , SUZUKI GRAND VITARA, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , об`єм двигуна - 1995 куб. см., рік випуску - 2006, колір - чорний, номер кузову НОМЕР_4 належали на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
В порядку поділу майна подружжя стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу - автомобіля SUZUKI SWIFT, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1490 куб. см., рік випуску - 2007, колір - білий, номер кузову НОМЕР_5 у розмірі - 78060 грн. 16 коп. 
В порядку поділу майна подружжя стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу - автомобіля SUZUKI GRAND VITARA. державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , об`єм двигуна - 1995 куб. см., рік випуску - 2006. колір - чорний, номер кузову НОМЕР_4 у розмірі - 124302 грн. 32 коп. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 3469,22 грн. та витрати пов`язані із залученням експерта в розмірі 2030,40 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги залишити без задоволення.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у зв`язку із вирішенням фінансового спору під час розірвання шлюбу, автомобілі марки SUZUKI GRAND VITARA та марки SUZUKI SWIFT були продані зі згоди позивача, матері відповідача, а частина коштів за продаж автомобілів була передана матір`ю відповідача ОСОБА_3 , перебуваючи вдома по АДРЕСА_1 , як компесацію. Розписку за отримання позивачем коштів, мати відповідача не брала. ОСОБА_1 зазначив про відсутність між сторонами спільної сумісної власності, оскільки предмети спору продані. Зауважив, що саме його мати – ОСОБА_4 позичала кошти у загальному розмірі 40000 доларів США на купівлю автомобілів, спочатку 30000 доларів США та згодом ще 10000 доларів США за договором займу, строки повернення боргу не обговорювалися. ОСОБА_2 будучи присутньою при усній угоді надала згоду на позичання коштів. Про передачу коштів ОСОБА_4 знала також ОСОБА_5 . У період з 2007-2009 років він займався ремонтом меблів, обіцяв повертати борг частинами. Пояснив, що автомобіль марки SUZUKI GRAND VITARA був придбаний у м. Шостка у 2007 році за 29000 доларів США, а автомобіль марки SUZUKI SWIFT був придбаний за оголошенням в інтернет – мережі у 2009 році за 10000 доларів США. Обидві машини були зареєстровані на його ім`я, це було умовою займу грошей від його матері - ОСОБА_4 
ОСОБА_2 надала відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.
Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище нормам процесуального права. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач продав спільне сумісне майно (автомобілі), враховуючи право позивача на компенсацію своєї частки у проданому майні, рівність вартості спільного майна, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених вимог.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.08.1996 року по 09.08.2016 року.
У подружжя народилося двоє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.87-88 т.1)
За час шлюбу подружжям було придбано транспортні засоби - автомобілі: SUZUKI SWIFT, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна - 1490 куб. см., рік випуску - 2007, колір - білий, номер кузову НОМЕР_2 , SUZUKI GRAND VITARA, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , об`єм двигуна - 1995 куб. см., рік випуску - 2006, колір - чорний, номер кузову НОМЕР_4 , які були зареєстровані на ім`я відповідача. Згодом, 26.11.2015 року автомобіль марки SUZUKI GRAND VITARA, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 перереєстровано на нового власника – ОСОБА_4 , та 01.12.2015 року автомобіль марки SUZUKI SWIFT, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 був перереєстровано на нового власника – ОСОБА_4 , пізніше цей автомобіль був перереєстрований на інших власників, що підтверджується довідкою виданою РСЦ ГСЦ МВС в Запорізькій області від 18.12.2020 року ( а.с.56-57 т.2).
Згідно висновку експерта № СЕ -19/108-21/5207-АВ від 25.06.2021 року середня ринкова вартість автомобіля SUZUKI SWIFT, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна - 1490 куб. см., рік випуску - 2007, колір - білий, номер кузову НОМЕР_2 на момент проведення експертизи складає 156120 грн. 32 коп., середня ринкова вартість SUZUKI GRAND VITARA, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , об`єм двигуна - 1995 куб. см., рік випуску - 2006, колір - чорний, номер кузову НОМЕР_4 на момент проведення експертизи складає 248604 грн. 64 коп. (а.с.14-18 т. 3).
Суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормами, що їх регулюють.
Положеннями ч.1 ст. 60 CK України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй(йому) особисто.
Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набути (джерело набуття).
З показань свідків, які були допитані під час судових засідань вбачається, що в період шлюбу сторін, ОСОБА_1 було придбано за кошти його матері ОСОБА_4 , автомобілі SUZUKI SWIFT та SUZUKI GRAND VITARA, та виплачено частину коштів від продажу автомобілів. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що жодних письмових доказів, що підтверджували б отримання коштів від ОСОБА_4 на покупку автомобілів відповідачем та його представником надано не було ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції 
Крім показів свідків, які спростовує позивачка ОСОБА_7 , суду не надано доказів того, що кошти від продажу автомобілів в частині компенсації спільного сумісного майна подружжя, передавались позивачці ОСОБА_2 . 
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що показання свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 не можуть бути прийняті судом, як доказ придбання автомобілів за кошти ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не надані підтвердження укладення договорів позики відповідно до вимог ст.ст. 1046,1047 ЦК України, зокрема письмового документа про передачу грошових коштів, враховуючи, що сума позики перевищувала десять розмірів неоподаткованого мінімуму доходів громадян (170 грн.). 
За приписами ч.2 ст. 78ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 
Судом вірно враховано, що свідок ОСОБА_4 являється близьким родичем ОСОБА_2 , а саме його матір`ю, що надає суду підстави для критичної оцінки її показань. 
Інших доказів на підтвердження факту придбання автомобілів за власні кошти ОСОБА_4 матеріали справи не містять.
При цьому судом встановлено, що в період шлюбу позивачка постійно знаходилась в трудових відносинах, працювала на підприємстві «Запорізький Огнеупорний завод» та отримувала доходи, роблячи свій вклад у спільний бюджет сім`ї. Відповідач також займався підприємницькою діяльністю, робив свій вклад у добробут сім`ї.
Встановивши те, що автомобілі придбано під час перебування сторін у шлюбі, джерелом його придбання є сумісна власність подружжя, а тому ці автомобілі були спільною сумісною власністю подружжя. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не спростовано оцінку вартості автомобілів, надану експертом на виконання ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01.04.2021 року.

Суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормами, що їх регулюють.
Положеннями ч. 3ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Згідно ч.1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Положеннями статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.
Згідно ч. 4 ст. 65 СК України, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції вірно визначено, що згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що придбані під час шлюбу транспортні засоби до їх продажу відповідачем відповідно до ст. 60 СК України були об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а отже доцільним є визнати, що вищезазначені транспортні засоби – автомобілі належали на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
З огляду на те, що відповідач продав спільне сумісне майно (автомобілі), а також враховуючи право позивача на компенсацію своєї частки у проданому майні, рівність вартості спільного майна, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача в порядку поділу майна подружжя грошової компенсації вартості 1/2 частки спірних транспортних засобів.
Колегією суддів відхиляються доводи скаржника про те, що між ним та його матір`ю було укладено усний договір позики грошових коштів начебто на придбання транспортних засобів, з огляду на те, що крім пояснень самого Відповідач та показань його матері у суді, жодного належного, допустимого і достатнього доказу на підтвердження факту укладення договору позики Відповідачем не було надано.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої має бути надано документ, що посвідчує факт передання грошової суми позичальнику, адже договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч.2 ст.1046 ЦК України).
Поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт зобов`язання за договором позики. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17 (провадження № 61-33033св18).
Таким чином, правильним є висновок суду про те, що жодний договір позики між відповідачем та його матір`ю не укладався, і кошти на придбання спірних транспортних засобів не були запозичені відповідачем, а такі автомобілі були придбані за спільні сумісні кошти подружжя.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач отримала в порядку добровільного поділу майна подружжя грошові кошти у розмірі 15 000,00 дол. США, також не підтверджені належними та допустимими доказами, крім показань свідків.
Виходячи зі змісту статті 78 ЦПК України та з урахуванням частини першої статті 218 ЦК України, не може підтверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму. Даний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року по справі 376/2480/17.
В апеляційній скарзі скаржник посилається на пропуск позивачем строку позовної давності.
Відповідно до ст. 72 СК України, позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.
Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За приписами статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Положеннями ч.1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Вирішуючи питання перебігу позовної давності за вимогами про поділ спільного майна подружжя, слід враховувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності необхідно виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя.
Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного  з   подружжя   на   набуте  у  період  шлюбу   майно,  зареєстроване  за   іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.
Отже, початок перебігу позовної давності у справах про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України), тобто з моменту виникнення спору між ними.
Враховуючи, що перебіг позовної давності розпочався з моменту виникнення спору між сторонами, що відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 27 січня 2021 року у справі № 643/17707/15-ц, в рамках даної цивільної справи строк позовної давності позивачем не пропущено.
З огляду на наведене колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України, дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.
Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права. 
Таким чином колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2022 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 25 квітня 2023 року.

Головуючий

Судді: