ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" квітня 2023 р.                                         Справа №921/740/21(921/466/21)

м.Львів
Західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого - судді          МАТУЩАКА О.І.
суддів:          ЖЕЛІКА М.Б.
          СКРИПЧУК О.С.

за участю секретаря судового засідання Гулик Н.Г.
представники сторін не з`явилися; 

розглянувши апеляційну скаргу          Товариства з обмеженою відповідальністю 
          «Україна «Ресторан», м.Тернопіль б/н від 26.12.2022 (вх.ЗАГС №0105/1/23 від 02.01.2023)
на рішення          Господарського суду Тернопільської області від
          18.11.2022, повний текст – 05.12.2022  (суддя 
          Сидорук А.М.)
у справі           № 921/740/21(921/466/21)
за позовом:           Приватного підприємства «Дербі-Капітал», м.Київ
до відповідача-1:          Приватного підприємства «Афіша», м.Тернопіль
до відповідача-2:          Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна «Ресторан», м.Тернопіль

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні позивача:          Товариства з обмеженою відповідальністю 
          «Агрокомбінат-Тернопіль», м.Вишневе Київської 
          Області
про           визнання недійсним договору №1 від 20.07.2018 
          про надання зворотної фінансової допомоги,
          укладеного між ПП «Афіша» та ТОВ «Україна
          «Ресторан»
в межах справи                                         №921/740/21
про банкрутство                                        Приватного підприємства «Афіша», м.Тернопіль

                                                  ВСТАНОВИВ:
          Суть спору.
          В липні 2021 року ПП “Дербі – Капітал” звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ПП “Афіша”, ТОВ «Україна «Ресторан» за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ТОВ "Агрокомбінат-Тернопіль" про визнання недійсним договору №1 про надання зворотної фінансової допомоги від 20.07.2018, укладеного між ПП “Афіша” та ТОВ «Україна «Ресторан».
          Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 18.11.2022 у справі №921/740/21(921/466/21) позов задоволено. Визнано недійсним договір № 1 про надання поворотної фінансової допомоги, укладений 20.07.2018 між ПП “Афіша” та ТОВ «Україна «Ресторан».
          Рішення суду мотивоване зокрема тим, що волевиявлення учасників спірного правочину не спрямоване на досягнення результату, обумовленого ним, оскільки надання заявленого обсягу послуг не відповідає доктрині реальності господарських операцій та, більше того, відсутні звернення з відповідними позовними вимогами, що вказує на відсутність мети у виконавця послуг на отримання прибутку від господарської діяльності та як наслідок нарощення кредиторської заборгованості у замовника послуг, щодо якого в подальшому відкрито провадження у справі про банкрутство, яка має вочевидь штучний характер, що в кінцевому рахунку призводить до завдання шкоди кредиторам неплатоспроможного боржника, а тому такий правочин вчинено з вадами волі, що не відповідає вимогам статті 203 ЦК України та на підставі статті 234 ЦК України такий правочин кваліфікується як фіктивний.
Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.
Відповідач - ТОВ «Україна «Ресторан» не погодився із прийнятим рішенням та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначив наступні обставини:
- ПП «Дербі-Капітал» не доведено, яким чином укладення спірного договору порушує його права, чи зачіпає його законні інтереси, адже як вказував сам позивач кошти ним були перераховані на виконання попереднього договору, який станом на 07.08.2018 був чинним та створював для його сторін правові наслідки; 
- укладеним спірним договором про надання поворотної фінансової допомоги не порушуються законні права та інтереси позивача;
          - матеріали справи не містять доказів, що у сторін спірного договору існував умисел на укладення договору з метою створення умов для зменшення активів ПП «Афіша» на шкоду інтересам ПП «Дербі-Капітал»;
          - на момент укладення спірного договору були відсутні судові рішення про стягнення з ПП «Афіша» коштів на користь ПП «Дербі-Капітал» та судами не здійснювався розгляд справ з відповідними вимогами.
          Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив доводи скаржника та просив залишити оскаржуване рішення без змін. Зазначив, що матеріалами справи підтверджуються обставини, з яких вбачається мета сторін спірного договору, а саме – вивести з рахунку відповідача-1 на рахунок відповідача-2 кошти в сумі  2000 000 грн, щоб в майбутньому унеможливити їх повернення ПП «Дербі-Капітал» та покликався, зокрема на постанову суду першої інстанції у справі №921/740/21 від 10.06.2022 якою ПП «Афіша визнано банкрутом».
          Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила проти її вимог та просила оскаржуване рішення залишити без змін. Зазначила, що спірний договір, укладений відповідачами після укладення між ПП «Афіша» та ПП «Дербі-Капітал» попереднього договору від 17.07.2018 та отримання авансу в розмірі 8   000 000 грн, з метою укладення в подальшому договору купівлі-продажу будівель по вул.Поліська,14, в м.Тернопіль, власником яких було ТОВ «Агрокомбінат-Тернопіль», а не ПП «Афіша». При цьому, ПП «Афіша» було достовірно відомо про неможливість виконання умов попереднього договору та укладення в подальшому договору-купівлі продажу нерухомого майна, а відтак обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що метою спірного договору було створення умов для зменшення активів ПП «Афіша» на шкоду інтересам ПП «Дербі-Капітал». 
          Інших клопотань та заяв, в порядку ст. 207 ГПК України, учасниками у справі заявлено не було.
          Представники учасників справи в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили, хоча належним чином повідомлялись про дату, час і місце розгляду даної справи, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції суду.
          Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
          Враховуючи зазначене, а також те, що явка представників сторін в судове засідання не визнавалася обов`язковою відповідно до ухвали суду від 23.03.2023, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників сторін за наявними матеріалами справи.
          Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення, викладені у відзивах на апеляційні скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права місцевим господарським судом, дійшла висновку, що апеляційна скарги не підлягає до задоволення, з огляду на таке.
Фактичні обставини справи.
          Постановою Господарського суду Тернопільської області від 10.06.2022 у справі №921/740/21, яка набрала законної сили, ПП «Афіша» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців.
Згідно ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.
          Аналізом матеріалів справи встановлено, що 20.07.2018 між ТОВ «Україна «Ресторан» та ПП "Афіша" укладено договір № 1 про надання поворотної фінансової допомоги.
          Згідно з п.1 1. договору, позикодавець надає позичальнику поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даних договором.
Відповідно до п.2.1. договору поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в сумі 2 000 000 (два мільйони гривень) гривень без ПДВ строком на 5 років. 
На виконання умов казаного договору ПП Афіша" перерахувало ТОВ «Україна «Ресторан» грошові кошти в сумі 2000000 грн, що підтверджується копіями платіжних доручень №93 від 20.07.2018 на суму 500000 грн, №99 від 09.08.2018 на суму1500000 грн.
          Обгрунтовуючи обставини, які підтверджують підстави недійсності спірного договору позивач зазначав, що спірний договір є фіктивним, оскільки укладений з метою уникнення цивільно-правової відповідальності.
Оцінка суду.
Відповідно до ч.5   ст.203 Цивільного кодексу України   правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ч. 1   ст. 234 Цивільного кодексу України   фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.
Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Причому такі цілі можуть бути протизаконними, або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.
Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.
У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.
Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише "про людське око", знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину (дана правова позиція викладена в постанові Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17, постанові Верховного Суду від 29.09.2020 р. у справі № № 918/335/17).
Перевіряючи обставини, покладені в основу позовних вимог щодо фіктивності спірного договору, апеляційним судом встановлено наступне.
05.10.2017 за ПП "Афіша" зареєстровано право власності на нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: м. Тернопіль, вул. Поліська,14, загальною площею 6681,6 кв.м.
01.11.2017 ухвалою Тернопільського міськрайонного суду у справі №607/13473/17 накладено арешт на нежитлові будівлі по вул. Поліська, 14 в м. Тернополі, загальною площею 6681,6 кв.м.
02.11.2017 внесено запис під номером 23533657 про обтяження вищевказаного нерухомого майна, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна    щодо об`єкта нерухомого майна №227674207 від 11.10.2020.
Проте, 17.07.2018 між ПП "Афіша" та ПП "Дербі-Капітал" укладено попередній договір, за умовами якого сторони зобов`язалися в майбутньому укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна за адресою: м.Тернопіль, вул..Поліська, 14, загальною площею 6681,6 кв.м.
Відповідно до п.3 попереднього договору сторони зобов`язались, не пізніше як через 60 днів після укладення попереднього договору, укласти основний договір щодо об`єкта нерухомості.
На підставі попереднього договору ПП "Афіша" отримало від ПП "Дербі-Капітал" аванс в розмірі 8   000 000 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №3 від 17.07.2018 на суму 500   000 грн, №4 від 18.07.2018 на суму 2   500 000 грн, №20 від 02.08.2018 на суму 5 000 000 грн, а також випискою про рух коштів по банківському рахунку ПП «Афіша» за період з 14.12.2017 по 01.04.2020, копії яких містяться в матеріалах справи.
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 01.03.2021 у справі №910/4875/18 відмовлено в задоволенні апеляційної скарги ПП "Афіша"; змінено пункти 2,3 резолютивної частини рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.09.2020 у справі, викладено їх в наступній редакції: 
- скасувати рішення державного реєстратора Тернопільської філії комунального підприємства «Центр реєстрації прав» Корецької районної ради Рівненської області Чушенка Ю.Є., №37433386 від 05.10.2017, про реєстрацію права власності ПП "Афіша" на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м.Тернопіль, вул. Сагайдачного, 3, загальною площею 60,1 кв.м., номер запису про право власності 22688166; 
- скасувати рішення державного реєстратора Тернопільської філії комунального підприємства «Центр реєстрації прав» Корецької районної ради Рівненської області Чушенка Ю.Є., №37432969 від 05.10.2017, про реєстрацію права власності ПП "Афіша" на нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: м. Тернопіль, вул. Поліська,14, загальною площею 6681,6 кв.м., номер запису про право власності 22687931.
Вказана постанова Західного апеляційного господарського суду у вказаній частині, залишена без змін постановою Верховного Суду від 21.09.2021.
У вказаній справі судами встановлено, що рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності за ПП "Афіша" проведені без документів, передбачених законодавством, що підтверджують таке право.
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 25.08.2021 у справі №921/152/21, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 20.12.2021, позов ПП «Дербі-Капітал» задоволено частково та стягнуто з ПП «Афіша» отримані кошти в сумі 8000000 грн, 581260,27 грн - 3% річних, 1084993,65 грн інфляційних нарахувань.
Ухвалою Верховного Суду від 04.05.2022 касаційну скаргу ПП "Афіша" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.12.2021 та на рішення Господарського суду Тернопільської області від 25.08.2021 у справі № 921/152/21 повернуто скаржнику.
У вказаній справі суди встановили, що з врахуванням п. 3 попереднього договору та ч.3 ст.635 ЦК України, попередній договір від 17.07.2018 року припинив свою дію 16.09.2018, а тому на підставі ст.1212 ЦК України стягнули з відповідача отримані кошти.
Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що ПП «Афіша» уклавши з ПП «Дербі-Капітал» попередній договір від 17.07.2018, за відсутності документів на право власності на відповідне нерухоме майно, яке в подальшому не могло стати предметом договору купівлі-продажу, безпідставно отримало грошові кошти в сумі 8   000 000 грн, що встановлено рішеннями судів у вищевказаних справах, які набрали законної сили.
20.07.2018 укладено спірний договір у даній справі.
Позивач визначив підставою для визнання недійсним оспорюваного правочину його фіктивність та наявність у ньому ознак фраудаторного правочину, а також послався на порушення учасниками спірних правовідносин статей 215,   234 ЦК України.
          Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено правовий висновок про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6   статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя   статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена   статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена   статтею 228 ЦК України.
Цей правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №369/11268/16-ц було враховано і під час розгляду справи № 910/8357/18 у постанові від 28.11.2019 та,  зазначено, що правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Відтак будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам). При цьому, та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства.
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 922/1903/18 зроблено правовий висновок, що боржник, який вчиняє дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності після виникнення у нього зобов`язання із повернення суми позики діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора. Водночас, будь-який правочин вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду у справі №405/1820/17 від 24.07.2019, №910/8357/18 від 28.11.2019). Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критеріям відповідати не може.
Аналогічні за змістом висновки стосовно фраудаторних правочинів висловлено Верховним Судом у постановах від 03.03.2020 у справі №910/7976/17, від 03.03.2020 у справі № 904/7905/16, від 03.03.2020 у справі № 916/3600/15, від 26.05.2020 у справі №922/3796/16, від 04.08.2020 у справі № 04/14-10/5026/2337/2011, від 17.09.2020 у справі №904/4262/17.
Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги, що позивачем не доведено порушення його інтересів в результаті укладенням відповідачами спірного договору, оскільки матеріалами справи підтверджується, що спірний договір укладений з метою зменшення платоспроможності ПП «Афіша» та направлений на уникнення звернення стягнення на належне йому майно, а в даному випадку грошові кошти, які належать до стягнення на користь позивача, що підтверджується, зокрема рішеннями судів у справі №921/152/21.
За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позову, оскільки такий є обґрунтованим, відповідає нормам чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи викладене вище, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому оскаржуване рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
          Судові витрати.
Відповідно до ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про залишення судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції за апелянтом.
Керуючись ст.ст. 11, 74, 129, 269 - 270, 275, 276, 281- 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,-
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна «Ресторан» залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду Тернопільської області від 18.11.2022 у справі №921/740/21 (921/466/21) – залишити без змін.

2. Судовий збір залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.
Справу повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Повний текст  постанови складено 11.04.2023.

Головуючий (суддя-доповідач)                                                   О.І. МАТУЩАК

Судді                                                                                           М.Б. ЖЕЛІК

                                                                                                     О.С. СКРИПЧУК