ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

17 травня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 199/9185/22 (2-а/199/7/23)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Сафронової С.В. (доповідач),
                               суддів:  Чепурнова Д.В., Мельника В.В.,     
  
          розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2023 року в адміністративній справі №199/9185/22 (2-а/199/7/23) за позовом ОСОБА_1    до    Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області,    Інспектора взводу 3 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції старшого сержанта поліції Передвічного Олега Юрійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження по справі,-

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області,    Інспектора взводу 3 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції старшого сержанта поліції Передвічного Олега Юрійовича, згідно якого просить суд: скасувати постанову серії ЕАР №6200357 від 22.11.2022р. та закрити провадження по справі.
Позивач вважає оскаржувану постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства, без з`ясування усіх обставин справи, працівником поліції не було встановлено, чи мала місце подія адміністративного правопорушення. 
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2023 позов задоволено . Постанову Інспектора взводу 3 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції старшого сержанта поліції Передвічного Олега Юрійовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення на у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 6200357 від 22 листопада 2022 року,   скасовано та закрито провадження по справі.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та неповного з`ясування обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог   ст. 311 КАС України.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1   ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України).
Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 6200357 від 22.11.2022, винесеною Інспектором взводу 3 роти 4 батальйону Управління Патрульної Поліції в Дніпропетровській області Департаменту Патрульної Поліції старшим сержантом поліції Передвічним Олегом Юрійовичем, притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1   ст. 122 КУпАП   та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 гривень.
Згідно оскаржуваної постанови встановлюється, що ОСОБА_1 22 листопада 2022 року о 07 год. 58 хв. у м. Дніпро на просп. Героїв, 24А , керуючи транспортним засобом марки KIA K5, державний номерний знак НОМЕР_1 , не виконала вимогу дорожнього знаку 3.21, чим порушила вимоги п. 8.4.в ПДР   України, чим скоєно адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1   ст. 122 КУпАП.
Задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції зокрема вказав про те, що належних та достатніх доказів у підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення не надано.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2   ст. 19 Конституції України   органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Завданням   Кодексу України про адміністративні правопорушення   (далі -   КУпАП) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання   Конституції   і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
У   статті 7 КпАП України   передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 9 КУпАП   правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно   пункту 1.9. Правил дорожнього руху   України, затверджених   Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306   (далі   ПДР) встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно п. 3.21, розділу 33 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 дорожній знак 3.21 означає "В`їзд заборонено". Забороняється в`їзд усіх транспортних засобів з метою: запобігання зустрічному руху транспортних засобів на ділянках доріг з одностороннім рухом; запобігання виїзду транспортних засобів назустріч загальному потоку на дорогах, позначених знаком 5.8; організації відокремленого в`їзду і виїзду на майданчиках, що використовуються для стоянки транспортних засобів, майданчиках відпочинку, автозаправних станцій тощо; запобігання в`їзду на окрему смугу руху, при цьому знак 3.21 повинен застосовуватись разом з табличкою 7.9; запобігання в`їзду на дороги, що безпосередньо простягаються у межах прикордонної смуги до державного кордону і не забезпечують пересування до встановлених пунктів пропуску через державний кордон (крім сільськогосподарської техніки, інших транспортних засобів і механізмів, задіяних у провадженні відповідно до законодавства і за наявності відповідних на те законних підстав сільськогосподарської діяльності або інших робіт, ліквідації надзвичайних ситуацій та їх наслідків, а також транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Держприкордонслужби, ДМС, ДФС, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції і органів прокуратури під час виконання оперативних та службових завдань).
Відповідно до частини 1   статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення   передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Пунктом 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої   наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395   (надалі   Інструкція №1395) визначено, що в разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
При цьому особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно   ст. 9 КУпАП   є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).
Стаття 251 КУпАП   містить перелік доказів в справі про адміністративне правопорушення. В тому числі зазначено, що це є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані в тому числі можуть підтверджуватись показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
В своєму позові позивач зазначає, що вона  не порушувала    правила дорожнього руху, відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови не встановив дійсних обставин справи, працівником поліції не було пред`явлено чи продемонстровано позивачу зафіксований у законний спосіб факт порушення   ПДР   України, яке ставиться у вину позивачу, не ознайомлено позивача з будь-якими технічними засобами демонстрації факту вчинення правопорушення саме позивачем, доводи та пояснення позивача працівником поліції були проігноровані. Спірна постанова не містить посилання на конкретні докази вчинення правопорушення .
Відповідно до   ст. 280 КУпАП   орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно п. 24   Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями   283   і   284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Слід вказати про те, що сама по собі постанова про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».
Візуальне спостереження за дотриманням   правил дорожнього руху   працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.
Колегія суддів звертає увагу на те, що для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.
На можливість застосування принципу презумпції невинуватості у справах про адміністративні правопорушення звернув увагу Конституційний Суд України в   рішенні від 22.12.2010 №23-рп/2010 «справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху». Зокрема в силу дії вказаного конституційного принципу всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Статтею 72 КАС України   визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За приписами   ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених   статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а, від 05.03.2020 у справі №607/7987/17, які в силу вимог ч.5   ст.242 КАС України   мають бути враховані при розгляді цієї справи.
Колегія суддів зазначає, що будь-яких належних та допустимих доказів вчинення позивачем інкримінованих йому адміністративних правопорушень відповідачами суду не надано та матеріали справи не містять.
Крім того, в п. 30 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 по справі №463/1352/16-а зазначено, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Протилежного відповідачами не доведено ні в суді першої інстанції, ні під час перегляду даної справи в суді апеляційної інстанції.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 311, 316, 321, 322, КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2023 в адміністративній справі №199/9185/22 (2-а/199/7/23) - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч. 3   ст. 272 КАС України   касаційному оскарженню не підлягає.
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      В.В. Мельник