ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4133/23 Справа № 202/4241/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Марченко Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Канурна  О. Д.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:        

       судді - доповідача Канурної О.Д.,
суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В., 
        розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ремез Катерина Ігорівна, на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «ПЛК Груп», про стягнення безпідставно одержаних грошових коштів та процентів за користування чужими коштами (суддя першої інстанції Марченко Н.Ю.) , -

В С Т А Н О В И В:

       У липні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно одержаних грошових коштів та процентів за користування чужими коштами.
       В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02.11.2021 року він здійснив помилкове перерахування грошових коштів у сумі 10600,00 грн. з власного дебетного рахунку НОМЕР_1 на картку відповідача № НОМЕР_2 .
       В подальшому внаслідок збереження неправильних реквізитів платежу у додатку «Приват24» здійснив помилкове перерахування коштів відповідачу 10.11.2021 року у сумі 10 432,00 грн. та 11.11.2021 року у сумі 10484,00 грн.
       Про те, що платежі були здійснені помилково, ОСОБА_1 дізнався у липні 2022 року.
       Позивач зазначає про те, що між ним і відповідачем відсутні будь-які укладені правочини, тобто відповідач набув грошові кошти без наявності на те правових підстав.
       На підставі наведеного ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у сумі 31516,00 грн., відсотки за користування чужими коштами у сумі 679,60 грн, витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6000,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору. 
       Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2023 року у задоволенні позову  ОСОБА_1  відмовлено.
       Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ремез Катерина Ігорівна подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .
       В обґрунтування апеляційної скарги адвокат Ремез К.І. посилається на те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, так як його ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
       Так, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції за відсутності будь-яких укладених правочинів між сторонами у справі дійшов помилкового висновку, що вказані грошові кошти перераховані за договором, укладеним з ТОВ «ПЛК Груп», оскільки відповідач не є працівником зазначеного товариства, позивач не доручав йому передавати кошти будь-яким особам, тим більше, ТОВ «ПЛК Груп».
       Крім того, позивач зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме — судом не вирішено письмове клопотання представника позивача щодо сумнівності доказу, поданого відповідачем — бухгалтерської довідки № 112 від 21.11.2022 року.
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 березня 2023 року цивільну справу № 202/4241/22 витребувано з суду першої інстанції.
       22 березня 2023 року справа надійшла до апеляційного суду.
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 березня 2023 року відкрито провадження у даній справі та надано сторонам строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.
       До апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надійшов, копію ухвали сторони отримали 27 березня та 05 квітня 2023 року.
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року справу призначено до розгляду в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи 
       Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Як передбачено ч. 3 вказаної вище статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
       Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       З позовної заяви вбачається, що ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 32195,60грн, тому апеляційну скаргу слід розглядати без повідомлення учасників справи.
       Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ремез Катерина Ігорівна не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обгрунтованість рішення у цивільній справі.
       Указаним вимогам рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2023 року відповідає у повному обсязі.
       Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Частиною 1 статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Судом першої інстанції встановлено, що у 2021 році позивач у Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛК Груп» замовив автомобіль «Нуundai Коna Еlectric».
       Згідно з довіреністю № ПЛК-КД/01 від 23.02.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ПЛК Груп» уповноважило відповідача ОСОБА_2 на строк до 22.02.2023 року бути повноважним представником цього товариства, зокрема, представляти довірителя перед усіма організаціями та установами, усіма фізичними особами з питань реєстрації, переоформлення прав власності, здачі в оренду об`єктів рухомого майна, у тому числі автомобілів, з правом отримання майна, матеріальних цінностей, грошей.
       Відповідно до платіжних доручень 02.11.2021 року позивачем було перераховано на картку ОСОБА_2 № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 10600,00 грн.
       10.11.2021 року позивачем було перераховано на картку ОСОБА_2 № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 10432,00 грн.
       11.11.2021 року позивачем було перераховано на картку ОСОБА_2 № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 10484,00 грн.
       Згідно з бухгалтерською довідкою № 112 від 21.11.2022 року, виданою Товариством з обмеженою відповідальністю «ПЛК Груп», вказаним товариством було отримано від ОСОБА_2 в рахунок оплати автомобіля марки «Нуundai Коna Еlectric», номер кузову НОМЕР_3 , грошові кошти в сумі 31516,00 грн.: 02.11.2021 – 10600,00 грн., 10.11.2021 – 10432,00 грн., 11.11.2021 – 10484,00 грн.
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти позивача були отримані відповідачем як представником Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛК Груп», який діяв на підставі виданої товариством на його ім`я на довіреності. Такі грошові кошти були передані відповідачем до бухгалтерії цього товариства, тобто він не набув для себе належне позивачу. Крім того, суд зазначив, що позивач у судовому засіданні не заперечував той факт, що в листопаді 2021 року він дійсно мав правовідносини з ТОВ «ПЛК Груп», представником якого був відповідач ОСОБА_2 , з приводу придбання автомобіля «Нуundai Коna Еlectric». 
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. 
       Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка, набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
       За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
       Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
       Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
       Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
       Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.
       Матеріалами справи встановлено, що позивачем на карту відповідача було здійснено три грошові перекази на загальну суму 31516,00 грн.                 
       Оскільки зазначені грошові кошти були отримані ОСОБА_2 на підставі довіреності від Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛК Груп» та передані товариству у сумі 31516,00 грн., що підтверджується довідкою ТОВ «ПЛК Груп» про отримання від ОСОБА_2 в рахунок оплати автомобіля «Нуundai Коna Еlectric» грошових коштів: 02.11.2021 – 10600,00 грн, 10.11.2021 – 10432,00 грн., 11.11.2021 – 10484,00 грн., то факт набуття відповідачем грошових коштів від позивача відсутній.
       За таких обставин колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
       Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що вказані кошти перераховані за договором, укладеним з ТОВ «ПЛК Груп», оскільки відповідач не є працівником зазначеного товариства, позивач не доручав йому передавати кошти ТОВ «ПЛК Груп», апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки повноваження на отримання грошових коштів від позивача ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_2 були надані ТОВ «ПЛК Груп».
       Що стосується того, що судом не вирішено письмове клопотання представника позивача щодо сумнівності доказу, поданого відповідачем — бухгалтерської довідки № 112 від 21.11.2022 року, то колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції докази у справі оцінювалися у сукупності, тому не вирішення указаного клопотання не призвело до неправильного вирішення спору по суті.
Як вбачається із частини 1 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Як вбачається із частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
       Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
       Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню.
       Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.
       Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ремез Катерина Ігорівна, залишити без задоволення.
       Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2023 року залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3статті 389 ЦПК України.

Судді:                                                                        О.Д. Канурна

                                                                       Т.В. Космачевська 

                                                                       О.В. Халаджи