Постанова
Іменем України                                
 
02 червня 2023 року
м. Київ
 
справа № 333/3240/20
 
провадження № 61-12988св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Хохлов Кирило Костянтинович, Державне підприємство «Сетам», ОСОБА_2 ,
третя особа - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», яке змінило назву на Акціонерне товариство «Райффайзен Банк»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 29 червня 2022 року у складі судді Наумової І. Й. та постанову Запорізького апеляційного суду від 22 листопада 2022 року у складі колегії суддів: Крилової О. В., Кухаря С. В., Полякова О. З.
 
у справі за позовом  ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохлова Кирила Костянтиновича, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 , третя особа - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», яке змінило назву на Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», про визнання недійсними електронних торгів з продажу квартири, визнання недійсним акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з електронних торгів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати недійсними публічні торги, проведені 01 червня 2020 року Державним підприємством «Сетам» (далі - ДП «Сетам») в системі електронних торгів майном з продажу лота № 420056, а саме: квартири АДРЕСА_1 та 343/1000 часток земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , які оформлені протоколом № 482674 проведення електронних торгів від 01 червня       2020 pоку, згідно з якими переможцем визнано ОСОБА_2 , який придбав вказану нерухомість за 314 778,80 грн; 
- визнати недійсним акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки у виконавчому провадженні № 60739815 Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), складений за наслідками продажу 01 червня                     2020 року ДП «Сетам» в системі електронних торгів квартири АДРЕСА_1 та 343/1000 часток земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 ; 
- визнати недійсним свідоцтво про придбання майна з електронних торгів, видане нотаріусом на ім`я ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 та 343/1000 часток земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 .
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що заочним рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 03 грудня 2012 року у справі № 2-632/11 звернено стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 954 520,04 грн.
З 27 листопада 2019 року на виконанні у Комунарському відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження № 60739815 з примусового виконання виконавчого листа № 2-632/11, виданого 29 січня 2013 року Комунарським районним судом міста Запоріжжя на підставі вищевказаного заочного рішення.
ДП «Сетам» 01 червня 2020 року провело електронні торги з реалізації предмета іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_3 та земельної ділянки площею 0,0222 га, що становить 343/1000 часток від загальної площі 1,0647 га, кадастровий номер: 2310100000:03:024:0064, за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер лота: 420056, переможцем яких став ОСОБА_2 , який придбав її за 314 778,80 грн.
ДП «Сетам» та ОСОБА_2 за наслідками продажу нерухомості склали та підписали 01 червня 2020 року протокол № 482674.
Державний виконавець при оформленні документів на продаж вищевказаної нерухомості не виконав належним чином обов`язки; проігнорував відсутність згоди позивача на продаж нерухомості під час дії мораторію на продаж за Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»; надав організатору торгів неактуальну інформацію щодо предмета реалізації (нерухомості); не вказав про існування мораторію на продаж квартири, що призвело до реалізації на торгах майна, яке фактично не підлягало продажу; не в повному обсязі зібрав визначені Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 2831/5 від 29 вересня 2016 року та зареєстрованим в Міністерства юстиції України                                30 вересня 2016 року за № 1301/29431, (далі - Порядок) документи, зокрема документи про мораторій на продаж квартири, а начальник відділу ДВС не повернув державному виконавцю документи на продаж квартири з підстав, які унеможливлюють її реалізацію, зокрема наявності мораторію на продаж квартири та земельної ділянки.
Маючи достатні документи для застосування мораторію і підстави зупинити вчинення виконавчих дій в частині реалізації квартири і земельної ділянки з торгів (документів, які свідчать про неможливість продажу квартири і земельної ділянки через існуючий мораторій) державний виконавець та начальник виконавчої служби не вчинили дій для зупинення виконавчих дій у виконавчому провадженні                                     ВП № 60739815 щодо продажу квартири та земельної ділянки з торгів, не зняли їх з реалізації та допустили незаконний продаж її нерухомості.
За приписами ЦК України продана нерухомість, а саме квартира АДРЕСА_1 , та                      343/1000 часток земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , в сукупності підпадають під ознаки житлового будинку чи котеджу.
Продана з торгів квартира АДРЕСА_1 не є квартирою за ознаками, визначеними цивільним та податковим законодавством.
До 22 квітня 2005 року квартира АДРЕСА_1 була зареєстрована в реєстрі прав власності на нерухоме майно як 21/100 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .
21/100 часток житлового будинку за вказаною адресою вона успадкувала після смерті матері ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 серпня 2004 pоку, виданим Шостою запорізькою державною нотаріальною конторою. Інша частина (79/100 часток) житлового будинку належали ОСОБА_4 , у зв`язку з чим вони разом приватизували земельну ділянку площею 0,0751 га, яка закріплена за їх житловим будинком і призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку. 
Вона набула право власності на 343/1000 часток земельної ділянки площею                     0,0222 га, а ОСОБА_4 - на 657/1000 часток земельної ділянки площею                    0,0647 га.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 22 квітня 2005 року у справі № 2-2400/05 належні їй 21/100 частку спірного житлового будинку отримали назву - квартира АДРЕСА_1 . 
Загальна площа квартири АДРЕСА_3 складає 153,7 кв. м, житлова площа - 45,6 кв. м.
Між нею та АТ «Райффайзен Банк» було укладено кредитний договір                                                     № 014/17-15/2013-35, за умовами якого вона отримала кредит в сумі                                         112 000 доларів США. 
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором вона передала в іпотеку банку належну їй квартиру АДРЕСА_3 , а також 343/1000 часток земельної ділянки за зазначеною адресою.
Квартира є її постійним місцем проживання та місцем проживання членів її сім`ї, вона постійно зареєстрована в квартирі, іншого окремого жилого приміщення не має.
Предмет іпотеки, а саме квартира АДРЕСА_1 та 343/1000 часток земельної ділянки підпадають під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступають предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовуються як місце постійного проживання позичальника та іпотекодавця, загальна площа частини житлового будинку становить 153,7 кв. м і не перевищує 250 кв. м, квартира є її постійним місцем проживання та іншого житла вона не має.
Проведені торги суперечать нормам вищевказаного Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Комунарський районний суд міста Запоріжжя рішенням від 29 червня 2022 року відмовив у задоволенні позовних вимог.
Рішення місцевого суду мотивовано тим, що положення підпункту 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягали застосуванню приватним виконавцем при виконанні рішення суду від 03 грудня 2012 року; позивачем не доведено, що приватним виконавцем Хохловим К. К. чи організатором торгів                            ДП «Сетам» були допущені порушення під час проведення електронних торгів, які б вплинули на результат торгів та порушили інтереси позивача.
Запорізький апеляційний суд постановою від 22 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 29 червня 2022 року залишив без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що статус іпотечного майна технічною документацією визначений як квартира, тому підпункт 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не повинен застосовуватися приватним виконавцем при виконанні вищевказаного рішення суду від 03 грудня 2012 року.
Суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У грудні 2022 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 29 червня 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 22 листопада 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 як на підставу оскарження судових рішень посилаються на пункти 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України та, зокрема вказує, що висновки судів попередніх інстанцій про незастосування до спірних правовідносин Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є помилковим, оскільки 343/1000 часток спірної земельної ділянки та 21/100 частку житлового будинку використовуються як постійне місце проживання іпотекодавця та її чоловіка.
Також помилковими є висновки судів про те, що частка спірної садиби (земельної ділянки разом з розташованим на ній житловим будинком, господарськими-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями) є квартирою в розумінні Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Суди попередніх інстанцій застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15,                              від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15 та постановах Верховного Суду                         від 17 лютого 2021 року у справі № 545/3122/18 від 17 березня 2020 року у справі                    № 545/3147/18-ц.
Внаслідок примусового продажу належного їй нерухомого майна було порушено її право на володіння та користування спірною квартирою.
Квартира АДРЕСА_4 належала на праві власності брату чоловіка ОСОБА_5 , вона не була зареєстрована у спірній квартирі та не проживала у ній.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У лютому 2023 року приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Хохлов К. К. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить закрити касаційне провадження, посилаючись на те, що постанови Верховного Суду, на які посилається заявник у касаційній скарзі не містять висновків щодо застосування норм права, а саме статей 380, 381, 382 ЦК України та Інструкції, не є подібними до спірних правовідносин.
ОСОБА_1 12 травня 2005 року зареєструвала у Державному реєстрі прав своє право власності на квартиру як окремий об`єкт нерухомого майна із відкриттям окремого розділу у Державному реєстрі прав. Саме завдяки цьому ОСОБА_1 змогла надати у забезпечення (іпотеку) квартиру і отримати кредит.
Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 03 грудня 2012 року у справі № 2-632/11, яке набрало законної сили, звернено стягнення на квартиру, а не частину будинку.
ОСОБА_1 не посилається на обставини порушення процедури проведення торгів, які б вплинули на їх результат, не оскаржувала дії приватного виконавця, процесуальні дії та рішення під час здійснення виконавчого провадження.
У лютому 2023 року АТ «Райффайзен Банк» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що статус іпотечного майна технічною документацією визначений як квартира, тому не підлягає застосуванню Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
На час проведення виконавчих дій не існувало жодного судового рішення щодо зупинення виконавчого провадження на стадії примусової реалізації, тому у приватного виконавця були відсутні правові підстави для зупинення виконавчого провадження.
У ОСОБА_1 , як у сторони виконавчого провадження, було законне право на звернення до суду з метою захисту своїх порушених прав, які на її думку, мали місце при здійсненні виконавчих дій та оскаржити дії чи бездіяльність приватного виконавця, однак вона зазначеним правом не скористалася.
Суди попередніх інстанцій правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, дійшли  правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 09 січня 2023 року відкрив провадження у цій справі та витребував її матеріали із Комунарського районного суду міста Запоріжжя.
Справа № 333/3240/20 надійшла до Верховного Суду 31 січня 2023 року.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 13 серпня 2004 року отримала у спадок 21/100 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 199,3 кв. м, житловою площею 18,9 кв. м, зазначений у плані літерою «А», господарчі та побутові будівлі і споруди, який розташований на земельній ділянці площею 750 кв. м., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом.
Позивач 20 серпня 2004 року зареєструвала право власності на зазначене спадкове майно у вигляді 21/100 частки зазначеного будинку.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 22 квітня 2005 року  визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_3 , яка складається із: коридору 2-1 площею 6,3 кв. м, топочної 2-2 з погрібом пг площею 2,8 кв. м,                     кухні 2-3 площею 25,1 кв. м, кімнати 2-4 площею 23,8 кв. м, коридора 2-5 площею                   8,5 кв. м, туалета 2-6 площею 1,3 кв. м, коридора 2-7 площею1,6 кв. м, ванної кімнати 2-8 площею 4,8 кв. м, кімнати 2-9 площею 14,2 кв. м, кімнати 2-10 площею 7,6 кв. м, більярдної кімнати 2-11 площею 51,5 кв. м, тераси площею 6,2 кв. м, загальною площею 153,7 кв. м, житловою площею 45,6 кв. м, разом з обслуговуючими господарчими прибудовами: недобудованою літньою кухнею літера «П», вбиральнею літера «Л», вбиральнею літера «Н», гаражем літера «Г», душем літера «О», сараєм літера «С», навісом літера «Р», парканами №№ 5, 6, 7. 
Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом з метою виділу в натурі належної їй частки з домоволодіння, за вищевказаною адресою, яке перебувало у спільній частковій власності її та ОСОБА_4 , у вигляді відособленого об`єкта нерухомості - квартири. Вказаним судовим рішенням припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 на зазначену частку у домоволодінні, яке розташоване за зазначеною вище адресою, та визнано право на відособлений об`єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 в даному будинку за вказаною вище адресою, із зазначеними в рішенні суду господарчими будівлями, які обслуговують дану квартиру.
ОСОБА_1 12 травня 2005 року зареєструвала за собою право власності на квартиру АДРЕСА_3 .
Позивач 17 березня 2008 року набула у власність земельну ділянку площею 0,0222 га, що становить 343/1000 часток (від загальної площі 0,0647 га), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 271516, виданого Управлінням земельних ресурсів у місті Запоріжжі Запорізької області.
Між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» в особі Космічного відділення Запорізької обласної дирекції та ОСОБА_1 08 квітня               2008 року укладено кредитний договір № 014/17-15/2013-35, згідно з яким                        ОСОБА_1  було надано грошові кошти у сумі 112 000 доларів США на строк                           96 місяців, з 08 квітня 2008 року до 08 квітня 2016 року під 14 % річних. 
З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 09 квітня 2008 року було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О. С. та зареєстрований у реєстрі за № 3061. 
Згідно з пунктом 1.2. договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_3 , яка складається із: коридору 2-1 площею 6,3 кв. м, топочної 2-2 з погрібом пг площею 2,8 кв. м, кухні 2-3 площею 25,1 кв. м, кімнати 2-4 площею 23,8 кв. м, коридора 2-5 площею 8,5 кв. м, туалета 2-6 площею 1,3 кв. м, коридору 2-7 площею 1,6 кв. м, ванної кімнати 2-8 площею 4,8 кв. м, кімнати 2-9 площею 14,2 кв. м, кімнати                                      2-10 площею 7,6 кв. м, більярдної кімнати 2-11 площею 51,5 кв. м, тераси площею                    6,2 кв. м, загальною площею 153,7 кв. м, житловою площею 45,6 кв. м, разом з обслуговуючими господарчими прибудовами: недобудованою літньою кухнею літера «П», вбиральнею літера «Л», вбиральнею літера «Н», гаражем літера «Г», душем літера «О», сараєм літера «С», навісом літера «Р», парканами №№ 5, 6, 7. Предмет іпотеки належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 22 квітня 2005 року. Право власності зареєстровано Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 12 травня      2005 року в книзі 60, номер запису 9696, реєстраційний номер 10734023, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації   12 травня 2005 року за № 7214625. 
Земельна ділянка площею 0,0222 га, що становить 343/1000 часток (від загальної площі 0,0647 га), на якій розташований предмет іпотеки, є власністю ОСОБА_1 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку                           серії ЯЕ № 271546, виданим Запорізькою міською радою 17 березня 2008 року (кадастровий номер 2310100000:03:024:0064). 
ОСОБА_1 не виконала взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 04 лютого 2010 року заборгованість згідно з розрахунком складає 954 520,04 грн. 
Дані обставини встановлені заочним рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 03 грудня 2012 року, яке набрало законної сили 14 грудня 2012 року, у справі № 2-632/11, яким позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості за кредитом задоволено.
Звернено стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , яка складається із: коридору 2-1 площею 6,3 кв. м, топочної 2-2 з погрібом пг площею 2,8 кв. м, кухні                 2-3 площею 25,1 кв. м, кімнати 2-4 площею 23,8 кв. м, коридора 2-5 площею                           8,5 кв. м, туалета 2-6 площею 1,3 кв. м, коридору 2-7 площею 1,6 кв. м, ванної кімнати 2-8 площею 4,8 кв. м, кімнати 2-9 площею 14,2 кв. м, кімнати 2-10 площею 7,6 кв. м, більярдної кімнати 2-11 площею 51,5 кв. м, тераси площею 6,2 кв. м, загальною площею 153,7 кв. м, житловою площею 45,6 кв. м, разом з обслуговуючими господарчими прибудовами: недобудованою літнею кухнею літера «П», вбиральнею літера «Л», вбиральнею літера «Н», гаражем літера «Г», душем літера «О», сараєм літера «С», навісом літера «Р», парканами №№ 5, 6, 7, земельну ділянку площею                       0,0222 га, що становить 343/1000 часток (від загальної площі 0,0647 га), на якій розташований предмет іпотеки, є власністю ОСОБА_1 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 271546, виданим Запорізькою міською радою 17 березня 2008 року (кадастровий номер 2310100000:03:024:0064), шляхом продажу зазначеного майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за ціною, визначеною незалежним експертом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. За рахунок коштів отриманих від реалізації майна, у встановленому законом порядку, задовольнити в повному обсязі вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» в сумі                                                    954 520,04 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 112 216,67 доларів США, що еквівалентно 896 134,40 грн; заборгованість за відсотками за користування                    кредитом - 4 138,96 доларів США, що еквівалентно 33 116,65 грн; пеня за кредитом та відсотками - 2 941,48 доларів США, що еквівалентно 23 535,37 грн.
В договорі іпотеки від 09 квітня 2008 року зазначено, що предметом іпотеки є нерухоме майно:
- квартира за адресою: АДРЕСА_5 , яка складається із: коридору 2-1 площею 6,3 кв. м, топочної 2-2 з погрібом пг площею 2,8 кв. м, кухні 2-3 площею 25,1 кв. м, кімнати 2-4 площею                         23,8 кв. м, коридора 2-5 площею 8,5 кв. м, туалета 2-6 площею 1,3 кв. м, коридора               2-7 площею 1,6 кв. м, ванної кімнати 2-8 площею 4,8 кв. м, кімнати 2-9 площею                         14,2 кв. м, кімнати 2-10 площею 7,6 кв. м, більярдної кімнати 2-11 площею 51,5 кв. м, тераси площею 6,2 кв. м, загальною площею 153,7 кв. м, житловою площею                            45,6 кв. м, разом з обслуговуючими господарчими прибудовами: недобудованою літньою кухнею літера «П», вбиральнею літера «Л», вбиральнею літера «Н», гаражем літера «Г», душем літера «О», сараєм літера «С», навісом літера «Р», парканами                     №№ 5, 6, 7, яка належить позивачу на праві приватної власності на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 22 квітня 2005 року;
- земельна ділянка площею 0,0222 га, що становить 343/1000 часток (від загальної площі 0,0647 га), на якій розташований предмет іпотеки, є власністю ОСОБА_1 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 271546, виданим Запорізькою міською радою 17 березня 2008 року (кадастровий номер 2310100000:03:024:0064).
На виконання рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя                                        від 03 грудня 2012 року - 29 січня 2013 року було видано виконавчий лист                               № 2-632/11 про звернення стягнення на вищевказаний предмет іпотеки, який пред`явлений для виконання до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохлова К. К. та на його підставі постановою приватного виконавця від 27 листопада 2019 року відкрито виконавче провадження                                       № 60739815.
Постановою державного виконавця від 27 листопада 2019 року, в межах вищезазначеного виконавчого провадження, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3 .
При перевірці 28 жовтня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Хохловим К. К. майнового стану боржника встановлено, що за боржником зареєстровано на праві власності нерухоме майно, а саме: тип майна - квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 153,7 кв. м, житловою площею                   45,6 кв. м. Право власності зареєстроване на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 22 квітня 2005 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Єдиного реєстру речових прав та Реєстру прав власності на нерухоме майно. 
Приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Хохловим К. К.                         28 листопада 2019 року складено постанову про опис та арешт майна боржника, якою описано та арештовано нерухоме майно, а саме: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 153,7 кв. м, житловою площею 45,6 кв. м, що розташована на земельній ділянці площею 0,0222 га, що становить 343/1000 часток (від загальної площі 0,0647 га), яка на праві приватної власності належить боржнику.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області                  Хохлова К.К. від 11 грудня 2019 року, з метою оцінки вищевказаного майна, на яке має бути звернене стягнення, залучено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_6 .
Суб`єктом оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_6 11 грудня 2019 року складено звіт про оцінку майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , та земельної ділянки кадастровий номер 2310100000:03:024:00640 площею 0222 га, що становить    343/1000 часток (від загальної площі 0,0647 га), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до якого визначена вартість цього майна у розмірі 449 684 грн.
18 грудня 2019 року на адресу сторін виконавчого провадження - боржника                ОСОБА_1 та стягувача АТ «Райффайзен Банк» приватним виконавцем                    Хохловим К. К. направлено письмове повідомлення про надходження звіту про оцінку вищевказаного майна, вартість якого визначена у сумі 449 684 грн, та про те, що за вказаною оцінкою це майно буде передане на реалізацію у встановленому законом порядку. Роз`яснено право на оскарження результатів оцінки майна.
Приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Хохловим К. К. скерована до ДП «Сетам» заявка на реалізацію арештованого майна (вихідна дата документу 24 грудня 2019 року), а саме: житлової квартири АДРЕСА_3 загальною площею                       153,7 кв. м, а також земельної ділянки кадастровий номер 2310100000:03:024:00640, площею 0222 га, що становить 343/1000 часток (від загальної площі 0,0647 га), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Разом із заявкою направлено копію вищевказаного виконавчого документа, копії постанов приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, про опис та арешт майна, звіт про оцінку майна, копію технічної документації на майно, згідно з якою загальна площа вищевказаної квартири становить 153,7 кв. м, копії правовстановлюючих документів на майно, довідку про зареєстрованих осіб в зазначеній квартирі, інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна як відносно зазначеного вище майна, та і відносно наявних відомостей щодо боржника ОСОБА_1 .
З інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, роздрукованих приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Хохловим К. К. 27 грудня                      2019 року за параметрами пошуку: фізична особа ОСОБА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомості: 10734023, які додавалися до вищевказаної заявки про реалізацію арештованого майна, вбачається, що при поданні даної заявки до                          ДП «Сетам» боржниця за вищевказаним виконавчим документом - ОСОБА_1 була власником майна, на яке має бути звернене стягнення за рішенням суду  від 03 грудня 2012 року, а саме: квартири АДРЕСА_3 загальною площею 153,7 кв. м, що перебуває в іпотеці на підставі договору іпотеки від 09 квітня 2008 року. Відносно даної квартири та земельної ділянки кадастровий 2310100000:03:024:00640 площею 0222 га, на якій розташована квартира в житловому будинку, діють обтяження у вигляді арешту майна та іпотеки.
ДП «Сетам» 01 червня 2020 року проведено електронні торги № 482674, реєстраційний номер лота № 420056, на якому продано учаснику № 1 - ОСОБА_2 за ціною 314 778,80 грн, іпотечне майно: трикімнатну квартиру загальною площею 153,7 кв. м та земельну ділянку площею 0,0222 га, що становить 343/1000 часток                    (від загальної площі 0,0647 га), кадастровий номер 2310100000:03:024:00640, про що складено протокол № 482674.
02 липня 2021 року на підставі протоколу № 482674 від 01 червня 2020 року                              ДП «Сетам», акта приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохлова К. К. про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого 17 червня 2020 року, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу                                Єдемською-Фастовець О. О. видано свідоцтво про придбання ОСОБА_2 у приватну власність з електронних торгів квартири АДРЕСА_3 загальною площею 153,7 кв. м, житловою площею 45,6 кв. м, разом з обслуговуючими господарчими прибудовами: недобудованою літньою кухнею літера «П», вбиральнею літера «Л», вбиральнею літера «Н», гаражем літера «Г», душем літера «О», сараєм літера «С», навісом літера «Р», парканами №№ 5, 6, 7, та земельної ділянки площею 0,0222 га, що становить 343/1000 часток (від загальної площі 0,0647 га), кадастровий номер 2310100000:03:024:00640.
Право власності ОСОБА_2 на вищевказане нерухоме майно зареєстроване                        02 липня 2021 року, що підтверджується довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Також апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 18 січня та 14 червня                   2013 року зверталася до АТ «Райффайзен Банк» із заявами про надання згоди на продаж банком предмета іпотеки для погашення кредитної заборгованості за забезпеченим іпотекою кредитним договором. Також не заперечувала щодо оформлення власності на спірну квартиру - предмет іпотеки за АТ «Райффайзен Банк» в рахунок погашення боргу за вищевказаним кредитним договором. При цьому просила іпотекодержателя дозволити тимчасово мешкати в спірній квартирі її матері, до першої вимоги банку про її виселення. Відомості, що позивач відкликала дані заяви, або відмовлялась в будь-якій формі від позицій, викладених в цих її заявах, з повідомленням іпотекодержателя та приватного виконавця, в тому числі, після того, як вона отримала постанову приватного виконавця Хохлова К. К. про відкриття виконавчого провадження у справі, повідомлення виконавця про проведення оцінки майна та її наслідки, в матеріалах справи відсутні.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини четвертої статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті, такий правочин може визнаватися недійсним в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою-третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 цього Кодексу).
Згідно зі статтями 4, 10, 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).
Стаття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до частини першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України                      від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16 … [при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів].
У постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі                                   № 6-1884цс15 та від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15 викладено висновки про те, що … [головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів. Отже, не лише недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, є способом захисту та підставою для визнання прилюдних торгів недійсними].
Враховуючи викладене, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
Торги можуть бути визнані недійсними у разі встановлення порушень процедури їх проведення, що впливають на результати торгів і порушуватимуть права та законні інтереси особи, яка оскаржує ці торги.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постанові                                  від 17 лютого 2021 року у справі № 545/3122/18.
Проведення прилюдних торгів з порушенням є підставою для визнання цих торгів недійсними лише за умови порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 17 березня                           2020 року у справі № 545/3147/18-ц).
Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до частини сьомої статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».
За статтею 41 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.
Згідно з пунктом 2 Розділу VII Порядку реалізація предмета іпотеки здійснюється відповідно до вимог цього Порядку з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом та Законом України «Про іпотеку».
Пунктами 2, 3 Розділу ІІ Порядку в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу. Державний виконавець направляє заявку на реалізацію арештованого майна начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі Організатору. Заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі): копія виконавчого документа, а в разі наявності зведеного виконавчого провадження - довідка виконавця щодо загальної кількості виконавчих документів та суми, що підлягає стягненню за ними; копія постанови про опис та арешт майна боржника, а у разі якщо опис та арешт майна проводили до набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» - копія акта опису та арешту майна боржника; копії документів, що підтверджують вартість (оцінку) майна (повідомлення сторін про визначення вартості майна, акт виконавця про визначення вартості майна або звіт суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання про оцінку майна, строк чинності якого відповідає вимогам частини шостої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»); у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду; копії документів, що підтверджують наявність (відсутність) чинних обтяжень майна.
У разі встановлення відповідності заявки на реалізацію арештованого майна та доданих документів вимогам законодавства чи після приведення їх у відповідність до вимог законодавства начальник відділу державної виконавчої служби підписує таку заявку та надсилає її разом із документами, передбаченими абзацами четвертим-восьмим пункту 3 розділу ІІ цього Порядку, Організатору в електронному вигляді через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби для внесення інформації про проведення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) до Системи. Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець).
Згідно з пунктом 2 Розділу VII Порядку в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк підготовки до електронних торгів під час реалізації предмета іпотеки складає не менше 30 календарних днів. Організатор не пізніше ніж                                   за 15 робочих днів до дня початку електронних торгів публікує в місцевих друкованих засобах масової інформації за місцезнаходженням предмета іпотеки та на Веб-сайті повідомлення про проведення таких електронних торгів. Не пізніше дня публікації повідомлення про проведення електронних торгів у засобах масової інформації Організатор письмово повідомляє виконавця, іпотекодавця, іпотекодержателя та всіх осіб, що мають зареєстровані у встановленому законом порядку права та вимоги на предмет іпотеки, про день та час проведення електронних торгів та про початкову ціну продажу майна. Будь-який учасник може бути покупцем предмета іпотеки, якщо він запропонує найвищу ціну. За результатами проведення електронних торгів складається протокол, який підписується уповноваженим представником Організатора та покупцем предмета іпотеки. Організатор протягом трьох днів з дня підписання переможцем протоколу електронних торгів надсилає відповідний протокол виконавцю. Протягом п`яти робочих днів з дня надходження коштів від реалізації предмета іпотеки виконавець складає акт про реалізацію предмета іпотеки відповідно до вимог статті 47 Закону України «Про іпотеку» та не пізніше наступного робочого дня надсилає його Організатору.
Відповідно до частини п`ятої статті 47 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки нотаріус видає покупцеві свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів.
Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій, передбачено Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 (далі - Інструкція № 74/5), та Порядком.
Законом України «Про виконавче провадження», чинним на час виникнення спірних правовідносин, встановлено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їхні права та обов`язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження.
Відповідно до наведених правових норм приватний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір (пункт 5.11 Інструкції № 74/5).
Дії (бездіяльність) державного виконавця щодо порушень, допущених при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (статті 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону) підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом.
Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач не оскаржувала дії приватного виконавця в порядку, передбаченому Розділом VII ЦПК України.
Натомість звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що приватним виконавцем проведено електронні торги з порушенням вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який діяв на час проведення цих торгів.
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує                    140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Частиною першою статті 382 ЦК України передбачено, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.
Крім того, рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 22 квітня                   2005 року за ОСОБА_1 визнано право власності на відокремлений об`єкт нерухомості, а саме квартиру АДРЕСА_3 і право власності позивачем за собою зареєстроване саме на квартиру за вказаною адресою. 
Встановивши на підставі належних у справі доказів, що реалізоване на торгах спірне нерухоме майно є квартирою, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання електронних торгів недійсними.
Також суди правильно зазначили, що вказане нерухоме майно не підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Доводи касаційної скарги про застосування судами норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі                                      № 6-1884цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15 та постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 545/3122/18 від 17 березня                2020 року у справі  № 545/3147/18-ц, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові                              від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) … [на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими].
Правові висновки викладені у зазначених постановах не релевантні до спірних правовідносин.
Посилання у касаційній скарзі на помилковість висновків судів попередніх інстанцій про те, що частка спірної садиби (земельної ділянки разом з розташованим на ній житловим будинком, господарськими-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями) є квартирою в розумінні Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», також не заслуговують на увагу, оскільки згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно спірне нерухоме майно зазначено як квартира АДРЕСА_3 . 
Інші доводи касаційної скарги є аналогічними доводам апеляційної скарги заявника, якій суд надав належну оцінку, висновки суду апеляційної інстанції є достатньо аргументованими, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.
Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі                                              № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.
 
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 29 червня 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 22 листопада 2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. В. Литвиненко	
 	 	
 	А. І. Грушицький	
 	 	
 	Є. В. Петров