справа № 757/15148/22-ц                         головуючий у суді І інстанції Бусик О.Л.
провадження № 22-ц/824/4936/2023      суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

11 травня 2023 року                                                                                               м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
головуючого судді -	Березовенко Р.В.,   	
суддів:	Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,  	
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою представником - адвокатом Конюшком Денисом Борисовичем, на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 листопада 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Глобал Гарант», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
В С Т А Н О В И В:
23 червня 2022 року ОСОБА_1., в інтересах якої діє адвокат Конюшко Д.Б., звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Глобал Гарант» (далі - ПрАТ «СК «Глобал Гарант», Товариство) про стягнення страхового відшкодування та збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).
В обґрунтування позову, позивач зазначала, що 25 серпня 2020 року близько 18:56 години в м. Києві на вул. Новокостянтинівській, 13/10 ОСОБА_2., керуючи автомобілем марки «Мерседес Бенц 311Д», номерний знак НОМЕР_1, не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на припаркований автомобіль марки «Рено 21», який в некерованому стані скоїв зіткнення з автомобілем марки «Honda CRV», номерний знак НОМЕР_2, що належить позивачу, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 23 листопада 2020 року в справі №756/14247/20 ОСОБА_2. визнано винним у скоєнні зазначеного ДТП.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2. була застрахована в ПрАТ «СК «Глобал Гарант» відповідно до полісу №200037235.
Позивач звернулась до ПрАТ «СК «Глобал Гарант» з повідомленням про настання страхового випадку та із заявою про виплату страхового відшкодування, однак відповіді не отримала.
З метою самостійного визначення вартості майнової шкоди позивач звернулася до суб'єкта оціночної діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3., який склав звіт, згідно з яким вартість майнової шкоди, завданої її майну становить 35 794,99 грн.
Таким чином, з ПрАТ «СК «Глобал Гарант» позивач просила стягнути страхове відшкодування в сумі 35 794,99 грн.
При цьому, відповідно до звіту від 27 вересня 2021 року №707/09-21 вартість відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля становить 74 354,40 грн.
Отже, різниця між належним до виплати страховим відшкодуванням та вартістю відновлювального ремонту її автомобіля становить 38 559,41 грн., які позивач просила стягнути з ОСОБА_2., а також витрати на проведення оцінки вартості майнового збитку у розмірі 3 000 грн.
Крім того, позивач просила стягнути з ОСОБА_2. моральну шкоду, яка була завдана його неправомірними діями, яку позивач оцінює у 8 000 грн.
Також позивач понесла витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн. та витрати на сплату судового збору в сумі 992,40 грн., про розподіл яких просила суд.
Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Глобал Гарант», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди  задоволено частково.
Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Глобал Гарант» на користь ОСОБА_1 35 794 (тридцять п'ять тисяч сімсот дев'яносто чотири) гривень 99 копійок страхового відшкодування, 445,88 гривень судового збору та 4 493 гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 1500 (одна тисяча п'ятсот) гривень, судовий збір в сумі 17,37 гривень, 175 гривень витрат на професійну правничу допомогу та 52,50 гривень витрат за проведення оцінки вартості матеріального збитку автомобіля позивача.
У задоволенні іншої частини позову - відмовлено.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням в частині задоволених частково позовних вимог до ОСОБА_2, ОСОБА_1, через представника - адвоката Конюшка Дениса Борисовича, подала апеляційну скаргу. 
У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просила рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до ОСОБА_2 скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити повністю позовні вимоги в цій частині.
Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що особа має право на відшкодування не лише вже понесених нею витрат, а й на відшкодування витрат, які та вимушена буде зробити у майбутньому, зокрема, у вказаному випадку, витрат на проведення ремонту пошкодженого відповідачем-2 автомобіля позивачки. Окрім того, вважає, що вказані витрати підтверджені належним і достатнім засобом доказування - Звітом № 707/09-21 від 27 вересня 2021 року. При цьому апелянт посилався на правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц.
На думку апелянта, застосування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 20 березня 2018 року у справі № 911/482/17 є помилковим, оскільки в розглянутій ним справі та в справі, на яку він посилався, різні фактичні обставини.
Окрім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, включивши витрати за проведення оцінки вартості матеріального збитку автомобіля позивача у розмірі 3 000 грн., заявлені як позовна вимога до відповідача-2, до судових витрат, стягнувши на відшкодування суму в розмірі 52 грн. 50 коп.
Наголошує, що згідно п.9 постанови Пленуму ВСУ Ne6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.
Апелянт вважає, що, зважаючи на те, що необхідність здійснення оцінки була спричинена винними неправомірними діями відповідача-2, останній має усунути негативний наслідок своїх дій, який, зокрема, але не виключно, полягає у додаткових вимушених витратах, які позивач поніс на відповідну оплату наданих послуг.
В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу. Однак відзив на апеляцію до суду не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій  публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Окрім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).
Зважаючи на ціну позову 85 354,40 грн. та те, що дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції встановлено, що 25 серпня 2020 року близько 18:56 години в м. Києві на вул. Новокостянтинівській, 13/10 ОСОБА_2., керуючи автомобілем марки «Мерседес Бенц 311Д», номерний знак НОМЕР_1, не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на припаркований автомобіль марки «Рено 21», який в некерованому стані скоїв зіткнення з автомобілем марки «Honda CRV», номерний знак НОМЕР_2, що належить позивачу, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 23 листопада 2020 року в справі №756/14247/20 ОСОБА_2. визнано винним у скоєнні зазначеного ДТП.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2. була застрахована в ПрАТ «СК «Глобал Гарант» відповідно до полісу №200037235.
25 серпня 2020 року ОСОБА_1. подала до ПрАТ «СК «Глобал Гарант» повідомлення потерпілої особи про настання ДТП за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортного засобу.
27 серпня 2020 року позивач подала до ПрАТ «СК «Глобал Гарант» заяву про виплату страхового відшкодування.
Згідно з повідомлення, розміщеним на сайті Національного банку України (далі - НБУ), регулятор ухвалив рішення про застосування до ПрАТ «СК «Глобал Гарант» заходів впливу у вигляді зупинення всіх ліцензій.
13 серпня 2021 року ліцензії ПрАТ «СК «Глобал Гарант» анульовано НБУ.
20 серпня 2021 року НБУ виключив ПрАТ «СК «Глобал Гарант» з Державного реєстру фінансових установ через відсутність у них чинних ліцензій.
Згідно зі звітом, складеним суб'єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3. №707/09-21, вартість матеріального збитку завданого позивачу внаслідок пошкодження її автомобіля становить 35 794,99 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу автомобіля становить 60 993,61 грн.
Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що заявляючи вимоги до ОСОБА_2. про стягнення з нього 35 559,41 грн., як різниці між фактичним розміром шкоди і належним страховим відшкодуванням, позивач не довела понесених нею витрат на відновлення її автомобіля, встановленими відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля, необхідної для відновлювального ремонту автомобіля. Разом з цим, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ураховуючи конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, наявні достатні правові підстави для стягнення на користь позивача з ОСОБА_2. 1 500 грн. на відшкодування моральної шкоди. Також місцевий суд вважав, що оскільки позовні вимоги ОСОБА_1. до ОСОБА_2. підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 1500 грн., що складає 1,75 % від ціни позову, то з останнього на користь позивача підлягає пропорційному стягненню судовий збір в сумі 17,37 грн., 175 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 52,50 грн. витрат за проведення оцінки вартості матеріального збитку автомобіля позивача.
Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині, зважаючи на таке.
 
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
 
Частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
 
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України)
 
Відповідно до статті 3 Закону №1961 обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
 
Пунктом 22.1 статті 22 Закону №1961 встановлено, що при настанні страхового випадку страховик в межах страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
 
Статтею 29 Закону №1961 встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
 
Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону України
 
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України).
 
Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України).
 
Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.
 
Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
 
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
 
Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є зокрема втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
 
Разом з тим, згідно з п.1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 року № 142/5/ 2092, відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а відповідно до п.2.3 цієї Методики вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.
 
Системний аналіз указаних положень законодавства дає підстави для висновку, що фактичний розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому включає як реальну вартість пошкодженого майна, так і витрати потерпілого на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (відновлювальний ремонт транспортного засобу).
 
Звертаючись до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2., позивач зазначала, що відповідно до звіту від 27 вересня 2021 року №707/09-21 вартість відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля становить 74 354,40 грн.
 
Поряд з цим, судом першої інстанції було вірно встановлено, що відповідно до звіту від 27 вересня 2021 року №707/09-21 вартість відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля становить 60 993,61 грн., а не заявлені позивачем 74 354,40 грн.(а.с.23).
 
При цьому апеляційний суд бере до уваги, що позивачем не надано жодних належних та достатніх доказів на підтвердження того, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді автомобіля перевищує ліміт відповідальності страховика, а отже підлягає стягненню з відповідача-2, як різниця між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.
 
Матеріали справи не містять відомостей щодо ліміту відповідальності.
 
А, отже, позовна вимога про стягнення з ОСОБА_2 35 559,41 грн., як різниці між фактичним розміром шкоди і належним страховим відшкодуванням не підлягає задоволенню у зв'язку з її недоведеністю, оскільки обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.
 
За таких обставин, рішення суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині є законним та обґрунтованим.
 
Щодо доводів апеляційної скарги в частині витрат на проведення оцінки вартості майнового збитку колегія суддів зазначає, що відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Закону України «Про страхування», тільки втрата товарної вартості (за умови доведення її визначення відповідно до чинного законодавства України) стягується з винуватця ДТП, всі інші витрати покладаються на страхову компанію.
 
Отже, витрати позивачки на проведення оцінки вартості майнового збитку не підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2.
 
Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги щодо незаконності судового рішення в цій частині частково заслуговують на увагу, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині в повному обсязі.
 
Ухвалюючи рішення колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в  рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
 
Крім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі РуїзТорія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану представником - адвокатом Конюшком Денисом Борисовичем, на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 листопада 2022 року,- задовольнити частково.
Заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 листопада 2022 року в оскаржуваній частині щодо часткового стягнення витрат на проведення оцінки вартості майнового збитку в розмірі 52,20 грн. скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.
В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
 
Головуючий:                                                                                           Р.В. Березовенко

Судді:                                                                                                       О.Ф. Лапчевська

       Г.І. Мостова