П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
31 травня 2023 року                                                                                 місто Київ
справа № 756/17436/21
                                                                                   провадження №22-ц/824/4779/2023    
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,
 
сторони: 
позивач - ОСОБА_1                   
відповідач - ОСОБА_2 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Ніколюк Оленою Леонідівною,
на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 10 листопада  2022 року, ухвалене у складі судді Шролік І.С., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Парк-Стоун Сервіс», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чижов Олександр Олександрович, приватне підприємство «Бюро технічної інвентаризації та оцінки» про визнання правочину недійсним та зобов`язання вчинити певні дії,-
 
В С Т А Н О В И В :   
 
У листопаді 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 , в якому просила зобов`язати відповідача здійснити знесення самочинно збудованого нерухомого майна - терасу за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідача за власний рахунок привести приміщення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 до попереднього стану відповідно до поверхового плану 16 поверху та даху будинку; зобов`язати відповідача звільнити захоплені місця загального користування - дах житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса КМНО Чижикова О.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Позов обгрунтовано тим, що позивач є власником об`єкту нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3 .
ОСОБА_2 , здійснила самовільне захоплення даху будинку за адресою: АДРЕСА_1 та облаштовала терасу площею 16 кв.м., яка була приєднана до квартири АДРЕСА_1 , яку відповідач набула у власність  9 серпня 2019 року згідно з договором купівлі-продажу.
14 серпня 2019 року ПП «Бюро технічної інвентаризації та оцінки» було виготовлено новий технічний паспорт на збільшену площу, а саме: загальна площа - 76,0 кв.м., в т.ч. тераса площею 53,3 кв.м. ( з коефіцієнтом літніх приміщень 30% - 16 кв.м.).
27 серпня 2020 року на підставі даних документів державним реєстратором - приватним нотаріусом КМНО Чижиковим О.О. була проведена реєстрація права власності, що підтверджується витягом з реєстру прав та інформаційною довідкою від 12 листопада 2021 року.
Самовільне облаштування тераси спричинило незаконне набуття відповідачем права власності на майно, що перебуває у спільній власності співвласників багатоквартирного будинку.
Згідно з технічною документацією житлового будинку - планом поверху 16 будинку АДРЕСА_1 , тераса у квартирі, що належить відповідачу не передбачена;  відповідач згоду балансоутримувача ТОВ «Парк-Стоун Сервіс» не отримувала; відповідачем фактично виконана реконструкція, без отримання дозвільних документів, що дає право на виконання підготовчих та будівельних робіт. Крім того, відповідач згоди усіх співвласників багатоквартирного будинку не отримувала.
Посилаючись на зазначені обставини, та на підставі статтей 15, 16, 202, 203, 215, 369, 382 ЦК України, позивач просила позов задовольнити.
.Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від  10 листопада 2022 року  позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Скасовано рішення державного реєстратора приватного нотаріуса КМНО Чижикова О.О. про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 серпня 2019 року, згідно якого збільшено загальну площу квартири АДРЕСА_1 з 56,6 кв.м. до 76 кв.м. Зобов`язано ОСОБА_2 за власний рахунок здійснити знесення самочинно збудованого паркану тераси; привести приміщення горища до попереднього стану та звільнити самовільно захоплені місця загального користування - даху житлового будинку, що переобладнаний в терасу за адресою: АДРЕСА_1 .
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник відповідача адвокат Ніколюк О.Л., подала апеляційну скаргу, в який просить апеляційну скаргу здовольнити та скасувати рішення, ухвалити нове, якиму у позові відмовити. Відповідач вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції незаконним та необгрунтованим, прийнятим з грубим порушенням норм процессуального (зміна самим судом предмету та підстав позову, вихід за межі позовних вимог, формування судом власних позовних вимог), без встановлення дійсних фактичних обставин справи (без всебічності встановлення обставин), без надання належної правової оцінки наявним доказам, та за відсутності належних доказів щодо предмету спору, з порушенням норм матеріального права, що призвело до безпідставного задоволення необгрунтованого позову за відсутності факту порушених прав та інтересів позивача, але з порушенням прав відповідача на справедливий та неупереджений судовий розгляд.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила рішення суду першої інстанції як законне і обгрунтоване залишити без змін.
Треті особи відзивів на апеляційну скаргу відповідача не подавали.
В судове засідання представники третіх осіб не з`явилися, про місце, день та час засідання суду повідомлялися належним чином, судові повідомлення повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», у зв`язку з чим суд вважав за можливе розглянути справу у відсутність представників третіх осіб відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України.
В судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_3 просила задовольнити апеляційну скаргу, скасувавши рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 . Представник позивача - Швець В.Ю. заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом установлено, що згідно з договором купівлі-продажу квартири від 17 березня 2021 року, ОСОБА_1 є власником об`єкту нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3 .
Згідно з договором купівлі-продажу від 09 серпня 2019 року ОСОБА_2 купила квартиру    АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки ПП «БТІ та оцінки» від 14 серпня 2019 року про показники об`єкта квартири АДРЕСА_1 , загальна площа та житлова площа змінились згідно інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, за рахунок проведення ремонту, уточнення розмірів та включення приведеної площі тераси, що не є самочинно та не потребує введення до експлуатації. Фактично загальна площа складає 76.0 кв.м (реєстраційна справа № 1485093280000).
На замовлення ОСОБА_2 ПП «БТІ та оцінки» 14 серпня 2019 року видало технічний паспорт та експлікацію приміщень, зі збільшеною площею, а саме: загальна площа 76,0 кв. м., в т.ч. тераса 30% площею 53,3/16 кв.м.
На підставі даних документів та заяви ОСОБА_5 про внесення змін до запису Державного реєстру, державним реєстратором - приватним нотаріусом КМНО Чижиковим О.О. 27 серпня 2019 року прийнято рішення № 48393551 про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
ТОВ «Парк - Стоун Сервіс» був управителем багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 до липня 2021 року.
Відповідно до листа в.о. директора ТОВ "ПАРК-СТОУН СЕРВІС" В.В.Галасюк за № 1110/21 від 11 жовтня 2021 року власник квартири АДРЕСА_1 згоду балансоутримувача ТОВ «Парк - Стоун Сервіс» на проведення реконструкції квартири не отримував. Надано викопіювання поверхневого плану 16 поверху та даху.
Листом від 15 вересня 2021 року Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва Київської міської державної адміністрації повідомив, що до Департаменту не подавались на реєстрацію повідомлення про початок виконання будівельних робіт та декларація про готовність об`єкту до експлуатації за адресою: АДРЕСА_1 .
Висновком експерта ТОВ «Київський експертно-дослідний центр» №15104 від 27 травня 2022 року, проведено будівельно-технічне експертне дослідження на замовлення представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Швеця В.Ю., та встановлено, що будівельні роботи проводилися без повідомлення органу державного архітектурно-будівельного контролю, тому не відповідають ст. 34, 35, 36, 37 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності»; улаштування дверних та віконних отворів в зовнішній стіні секції порушує п.3.42 ДБН «Будинки і споруди», згідно якого стіна повинна бути суцільною. п.3.9 ДБН «Пожежна безпека об`єктів будівництва». Також порушена цілісність фасаду. В тому числі гідро та тепло ізоляцію п.1.4.4,1.4.6 «Правил утримання жилих будинків та прибудинкової території». Наявність слідів залиття та намокання зовнішніх стін із середини та зовні в холі виходу на терасу квартири АДРЕСА_3 є ознакою незабезпечення надійного відведення води з покрівлі через порушення цілісності гідроізоляції та не відповідає загальним вимогам проектування розділу 4 ДБН В2.6-220:2017 «Покриття будівель та споруд».
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що належна відповідачу на праві власності квартира АДРЕСА_1 на час купівлі-продажу 9 серпня 2019 року мала загальну площу 56,6 кв.м., згодом відбулось збільшення загальної площі до 76,0 кв.м., тобто на 19,4 кв.м. за рахунок приєднання до неї тераси 30% 16 кв.м., що становить дах будинку. З дослідженого поверхневого плану будинку, 16 поверх не передбачає наявність тераси у квартирі, що належить відповідачу, як і не передбачено отворів у зовнішній конструкції стіни. Тераса також не передбачена забудовником у плані покрівлі. Всупереч дослідженої технічної документації забудовника, згідно дослідженого плану квартири, експлікації приміщень, довідкою про показники ПП «БТІ та оцінки» від 14 серпня 2019 року встановлено улаштування двох отворів у зовнійшній стіні. Факт проведення реконструкції в квартирі, що на праві власності належить відповідачу, також доведений висновоком експерта № 15104 від 27 травня 2022 року.
З урахуванням наведенного, суд дійшов висновку про те, що на приміщення тераси, площею 16 кв.м., яка улаштована відповідачем за рахунок частини даху, поширюється правовий режим права спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. А відтак, будь-які переобладнання або перепланування могли здійснюватися відповідачем тільки за згодою співвласників, балансоутримувача і за умови, що такі зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартиру у багатоквартирному житловому будинку. Однак, жодних доказів отримання згоди співвласників та (або) балансоутримувача на проведення реконструкції та зайняття місця загального користування - частини даху будинку, стороною відповідача не надано. Як й не надано стороною відповідача доказів проведення реконструкції житлового приміщення із дотриманням вимог законодавства, тобто отримання необхідних дозволів на їх проведення та подальше введення в експлуатацію.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).
Згідно з частиною першою та другою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Водночас використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.
Аналогічні положення містяться у статті 319 ЦК України.
Власність не тільки надає переваги, а й покладає певні обов`язки на власників майна. Це конституційне положення гарантує дотримання принципу забезпечення балансу між інтересами власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктів власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, усього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власника з боку держави, фізичної чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків.
Особи користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення й не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Проте, реалізуючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства.
Звертаючись з даним позовом, ОСОБА_1 зазначала, що відповідачем самовільно облаштовано терасу на даху будинку, що спричинило незаконне набуття відповідачем права власності на майно, яке перебуває у спільній власності співвласників багатоквартирного будинку.
Відповідно до статті 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче - огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку (стаття 383 ЦК України).
Встановлено, що сторони у справі є мешканцями багатоквартирного будинкуза адресою: АДРЕСА_1 , тому право користування та володіння приміщеннями, які не входять до їх помешкань, має відбуватись за домовленістю з іншими мешканцями.
Про те, що право володіння приміщеннями, які не входять до помешкань власників квартир, має відбуватися за домовленістю з іншими мешканцями зазначив і Верховний Суд у постанові від 16.06.2021 у справі № 761/42036/18-ц.
Водночас як убачається із матеріалів справи відповідач, як власник квартири  АДРЕСА_1  у житловому будинку самовільно без згоди інших мешканців виконала будівельні роботи та реконструкцію в належній їй квартирі без відповідного дозволу, внаслідок чого площу її квартири збільшено за рахунок частини даху, шляхом будування на ній тераси, яка не передбачена забудовником. При цьому в зовнішній стіні секції будинку влаштовано дверні та віконні отвори.
Вирішуючи цей спір судом першої інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин норми статей 319, 321, 369, 382, 383 ЦК України, положення Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", норми ЖК України, висновки рішень Конституційного Суду України та постанов Верховного Суду, на які він послався при вирішенні даної справи.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Верховний Суд у постанові № 234/3341/15 від 22.05.2019 року зазначив, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
Встановлено, що збільшення площі квартири відповідача відбулось за рахунок спільного майна багатоквартирного будинку з порушенням його експлуатації та без дозволу його співвласників.
Наведені обставини свідчать про відсутність підстав вважати правомірним рішення державного реєстратора приватного нотаріуса КМНО Чижикова О.О. про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 серпня 2019 року, відповідно до якого збільшено загальну площу квартири АДРЕСА_1 з 56,6 кв.м. до 76 кв.м.
Отже і у вказаній частині рішення суду є законним та обґрунтованим.
Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підтвердження позову позивачем зокрема надано Висновок експерта ТОВ «Київський експертно-дослідний центр» №15104 від 27 травня 2022 року, який відповідач вважає неналежним та недопустими доказом, який не підтверджує обставини викладені у позові.
Відповідно до статті 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
За приписами статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Статтею 89 ЦПК України  передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Оцінюючи надані сторонами докази, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що висновок експерта ТОВ «Київський експертно-дослідний центр» №15104 від 27 травня 2022 рокує належним та допустимим доказом на підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 .
Згідно із частиною 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Предметом висновку експерта було дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.
Висновок експерта ТОВ «Київський експертно-дослідний центр» №15104 від 27 травня 2022 року, складений з використанням діючих положень ДБН та норм Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»; обставин, які виключали участь експерта у справі не встановлено; компетентність експерта перевірена; використані матеріали при досліджені зазначені. Експерт попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Позов - це звернена через суд до відповідача матеріально-правова вимога про поновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється в певній, визначеній законом процесуальній формі.
Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава.
Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.
Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога.
Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.
Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин); під час розгляду справи суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених позивачем вимог.
Перевіривши дотримання судом першої інстанції принципу диспозитивності цивільного судочинства при розгляді даної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги про його порушення судом не знайшли свого підтвердження.
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та вирішив справу відповідно до заявлених позивачем вимог.
Зазначення судом дати прийняття оскаржуваного рішення державного реєстратора 27 серпня, а не 09 серпня, як зазначено у позовній заяві, зазначення правового режиму об`єкту спору, не є виходом за межі заявлених позовних вимог, як про це зазначає відповідач, а є фактичними даними встановленими при розгляді справи.
Інші доводи та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Фактично позиція відповідача в апеляційній скарзі зводиться до виправдання недобросовісної поведінки відповідача при здійсненні нею збільшення площі її помешкання у житловому будинку.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до статті 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Ніколюк Оленою Леонідівною, залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 10 листопада 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Повна постанова складена 14 червня 2023 року.

 
Суддя-доповідач:                                                                     О.І. Шкоріна 
 
Судді:                                                                                        Л.Д. Поливач
 
                                                                                                   А.М. Стрижеус