ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5142/23 Справа № 210/831/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Скотар Р.Є. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 210/831/23
провадження № 22-ц/803/5142/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,
суддів: Мірути О.А., Хейло Я.В.,
за участю секретаря судового засідання – Тимофєєвої В.О.,

учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
скаржник – ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 210/831/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору,
за апеляційною скаргою  ОСОБА_3 ,
на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 квітня 2023 року (суддя Скотар Р.Є.),постановлену в приміщенні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області,–

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ

В провадженні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу від 15 серпня 2022 року.

В квітні 2023 року від представника позивача до суду першої інстанції надійшла заява про забезпечення позову, яка обґрунтована тим, що 05 жовтня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб. За період шлюбу, а саме 07.12.2021 року було придбано транспортний засіб «Chery Tiggo 4» 2021 року випуску. 15 серпня 2022 року на підставі договору купівлі-продажу № 1248/2022/3334216 в ТСЦ МВС відповідачем було продано транспортний засіб ОСОБА_4 . Однак ОСОБА_1 згоду на продаж вищевказаного транспортного засобу не давала, договір купівлі-продажу був здійснений без її волі. Крім того, 24 лютого 2023 року на підставі договору купівлі-продажу № 1248/2023/3675691 від 24.02.2023 року в ТСЦ МВС ОСОБА_4 продала ОСОБА_3 вищевказаний транспортний засіб. Вважає, що оскільки транспортний засіб є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, без згоди позивача не може бути відчужено на користь будь-якої іншої особи то існує висока ймовірність того факту, що інша фізична особа на користь якої було проведено перереєстрацію вищевказаного транспортного засобу може в будь-який момент здійснити відчуження спірного транспортного засобу на користь вже інших осіб, що може значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки відповідачем на сьогоднішній день вже було здійснено відчуження спільного майна подружжя, а саме транспортного засобу «Chery Tiggo 4» 2021 року випуску, білого кольору, що був придбаний сторонами в період шлюбу, який було продано відповідачем без отримання на те відповідної згоди позивача.

Просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на транспортний засіб транспортний засіб «Chery Tiggo 4» 2021 року випуску, білого кольору, VIN НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 ; до набрання рішенням законної сили заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо транспортного засобу «Chery Tiggo 4» 2021 року випуску, а саме його відчуження.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 квітня 2023 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено: накладено арешт на транспортний засіб «Chery Tiggo 4» 2021 року випуску, білого кольору, об`єм двигуна 1499 куб/см. Заборонено будь-яким особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження рухомого майна, а саме: автомобіля «Chery Tiggo 4» 2021 року випуску, білого кольору, транспортний засіб транспортний засіб «Chery Tiggo 4» 2021 року випуску, білого кольору, VIN НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 .

Ухвала суду мотивована тим, що між сторонами виник спір з приводу транспортного засобу «Chery Tiggo 4» 2021 року випуску, а тому невжиття заходів забезпечення позову у виді арешту може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення її позову, тому існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, враховуючи розумність, співмірність, обґрунтованість і обсяг вимог позивача, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, суд вважав, що найбільш доцільним буде забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на транспортний засіб, власником якого є ОСОБА_3 . 

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ 

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, ОСОБА_3 , яка не брала участі у справі, посилається на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ 

Апеляційна скарга мотивована тим, що заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати права осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Предметом позову в даній справі є визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу «Chery Tiggo 4» 2021 року випуску, укладеного 15 серпня 2022 року. Проте, вимог про витребування автомобіля не заявлялося, а оскаржувана угода, що є предметом спору, укладалася між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Натомість, судом накладено арешт на належне їй авто, придбане нею, як добросовісним набувачем, за іншим договором, який не оскаржується.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити.

ОСОБА_2 та його представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представник відповідача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, обставини, наведені в апеляційній скарзі, визнає та не заперечує проти її задоволення.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. В апеляційній скарзі просила розглянути справу за її відсутності.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

В провадженні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу від 15 серпня 2022 року.

В квітні 2023 року від представника позивача у справі до суду першої інстанції надійшла заява про забезпечення позову, яка обґрунтована тим, що 05 жовтня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб. За період шлюбу, а саме 07.12.2021 року було придбано транспортний засіб «Chery Tiggo 4» 2021 року випуску. 15 серпня 2022 року на підставі договору купівлі-продажу № 1248/2022/3334216 в ТСЦ МВС відповідачем було продано транспортний засіб ОСОБА_4 . Однак ОСОБА_1 згоду на продаж вищевказаного транспортного засобу не давала, договір купівлі-продажу був здійснений без її волі. Крім того, 24 лютого 2023 року на підставі договору купівлі-продажу № 1248/2023/3675691 від 24.02.2023 року в ТСЦ МВС ОСОБА_4 продала ОСОБА_3 вищевказаний транспортний засіб.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

За частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону, ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виник спір з приводу транспортного засобу «Chery Tiggo 4» 2021 року випуску, а тому невжиття заходів забезпечення позову у виді арешту може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення її позову, тому існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, враховуючи розумність, співмірність, обґрунтованість і обсяг вимог позивача, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, суд вважав, що найбільш доцільним буде забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на транспортний засіб, власником якого є ОСОБА_3 .

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції. 

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

В постанові Верховного Суду від 5 лютого 2020 року у справі № 759/13257/19 (провадження № 61-18169св19) зазначено, що «вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

З наявної в матеріалах справи заяви про вжиття заходів забезпечення позову вбачається, що вжиті судом заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб та заборони його відчуження стосуються прав особи, яка не є відповідачем у справі. При цьому, забезпеченням позову захищаються законні права (інтереси) позивача у разі, коли відповідач діє недобросовісно. Відтак, суд першої інстанції неправильно застосував норми ЦПК України, оскільки арешт може бути накладено на майно відповідача, а не третьої особи, і суд повинен виходити із наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та предметом позовної вимоги.

Так, в постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20 (провадження № 61-17180св20) вказано, що «при задоволенні заяви позивача про накладення арешту на нерухоме майно та заборони його відчуження, суди не звернули уваги, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що не належить відповідачеві. Тому є помилковим накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі».

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 21 квітня 2021 року у справі № 372/333/20 (провадження № 61-19492св20) та від 21 квітня 2022 року у справі № 755/5300/21 (провадження № 61-18391св21).

Отже, забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

Мета забезпечення позову – це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_3 , яка не брала участі у справі, посилалася на те, що оскаржуваною ухвалою суду порушено її права як власника транспортного засобу, на який судом накладено арешт. На підтвердження таких обставин нею надано копію договору купівлі-продажу транспортного засобу від 24 лютого 2023 року та копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (постанови Верховного Суду від 2 липня 2020 року у справі № 657/1211/19 (провадження № 61-3353св20) та від 21 квітня 2021 року у справі № 61-19492св20).

Отже, на момент задоволення судом першої інстанції заяви про забезпечення позову, суд вирішив питання про права та охоронювані законом інтереси особи, яка є власником транспортного засобу та не є учасником цієї справи, що є недопустимим.

До того ж, предметом позову в цій справі є позовні вимоги немайнового характеру про визнання недійсним договору. В разі задоволення позову рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню, а тому суд помилково вважав, що незабезпечення позову в обраний спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду. Отже, такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову є помилковими та такими, що суперечать вимогам статей 149, 150 ЦПК України, а тому ухвала суду першої інстанції від 11 квітня 2023 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

За частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 дають підстави для висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена без дотримання норм процесуального права. У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ 

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні апеляційної скарги на ухвалу суду фізичною особою сплачується судовий збір в 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2023 року становить 2 684 гривень.

Враховуючи вищезазначене та те, що апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 , з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 536,80 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 квітня 2023 року скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати, понесені на сплату судового збору у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий                                                                О.О.Тимченко

Судді                                                                         О.А. Мірута

                                                                               Я.В. Хейло

Повний текст постанови складено 07 червня 2023року.

       Головуючий                                                         О.О. Тимченко