КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 758/7501/22
№ апеляційного провадження: 33/824/1779/2023  

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
04 травня 2023 року                                                                                         м. Київ
Суддя Київського апеляційного суду Слюсар Т.А., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Подільського районного суду міста Києва від 03 листопада 2022 року у складі судді Ікорської Є.С., у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст.130 КУпАП,-
У С Т А Н О В И Л А : 
Постановою судді Подільського районного суду міста Києва від 03 листопада 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 496 грн 20 коп.
Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП - закрито у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.
Судом встановлено, що 18.06.2022 року о 01:20 год. за адресою вул. Газопровідна, м. Київ, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Chrysler Voyager», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, поведінка, що не відповідає обстановці. Пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
18.06.2022 о 01:30 год. за адресою пр. Оболонський, 33/а, м. Київ, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Chrysler Voyage», д.н.з. НОМЕР_1 , на вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно подано за допомогою руки, не зупинився, був зупинений шляхом переслідування на службовому авто, д.н.з. НОМЕР_2 , шляхом подачі звукових та проблискових маяків, чим порушив п. 24.8.9(а) Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.
Не погодившись з указаною постановою в частині притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, 17 лютого 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду в зазначеній частині скасувати та постановити нову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1   до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю у його діях події та складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування вимог зазначив, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, оскільки при складанні протоколу про адміністративне правопорушення інспектором поліції були допущені ряд порушень, а саме: інспектор поліції не представився; права передбачені ст. 63 Конституції України, 268 КУпАП ОСОБА_1 роз`яснені не були; зазначений в протоколі за ч. 1 ст. 130 КУпАП склад правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1 , не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП та п. 2.9 а ПДР; не зафіксовано факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння; в протоколі не зазначені свідки, на пояснення яких посилається суд у своєму рішенні;  до протоколу не додані пояснення свідків, відповідно не була встановлена їх особа; адмінматеріали не містять направлення особи до лікувального закладу для проходження обстеження на стан алкогольного сп`яніння. 
Крім того в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Подільського районного суду міста Києва від 03 листопада 2022 року.
Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку на оскарження, ОСОБА_1 вказує, що копію оскаржуваної постанови адвокат Гутарін Я.М. в інтересах ОСОБА_1 отримав лише 09.02.2023.
У судовому засіданні апеляційної інстанції адвокат Гутарін Я.М. в інтересах ОСОБА_1 оголосив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою його підзахисного який хотів бути присутнім. 
Судом відхилено заявлене клопотання, оскільки таке клопотання було заявлено  під час розгляду справи 06.04.2023, що слугувало підставою оголошення по справі перерви на 12 год. 04.05.2023, до того ж доказів на підтвердження хвороби ОСОБА_1 до  матеріалів справи не долучено.
Відповідно до матеріалів, ОСОБА_1 оскаржено постанову суду в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, тому апеляційний суд перевіряє законність оскаржуваної постанови в межах доводів апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши доводи захисника адвоката Гутаріна Я.М., апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову суду в оскаржуваній частині залишити без змін з наступних підстав.
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та  призначив йому справедливе стягнення в межах санкції, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення. 
Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку.
Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право на участь у судовому засіданні, право на захист своїх інтересів за допомогою професійного захисника, право на надання доказів та пояснень щодо висунутого обвинувачення, оскарження судових рішень.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. ("Пономарьов проти України").
Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.
Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду.
Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне перевірити доводи апеляції щодо незаконності судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з наявністю правових підстав для закриття провадження на підставі ст. 247 КУпАП за відсутністю складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в діях ОСОБА_1 .
За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.
Апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь, а оцінка доказів, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доводиться даними, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, зокрема даними:
 протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 218919 від 18.06.2022 про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП (а.с. 1),;
протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 218920 від 18.06.2022 про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122-2 КУпАП (а.с. 2); 
відео з нагрудної камери де видно як ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу а також огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я при цьому поводив себе агресивно, використовував нецензурну лексику (а.с. 3).
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що повністю підтверджується сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи та які були досліджені судом під час розгляду справи.
Зі змісту апеляційної скарги особи, яка притягається до відповідальності, вбачається, що апелянт переконаний у відсутності в матеріалах провадження належних та допустимих доказів його вини. Вважає, що відсутні підстави притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що доводи апеляційної скарги перевірялись судом першої інстанції під час розгляду справи, їм надано правову оцінку та зроблено обґрунтований висновок про наявність достатніх належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 в інкримінованому адміністративному правопорушенні.
Разом з тим, під час перегляду справи в апеляційній інстанції судом з метою перевірки доводів апелянта щодо невинуватості ОСОБА_1 у повному обсязі було повторно досліджено докази, які містяться в матеріалах справи, та досліджено відеозапис, який долучено до протоколу про адміністративне правопорушення.
Для прийняття відповідного процесуального рішення апеляційний суд за результатами апеляційного перегляду, перевіряючи доводи щодо невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника  з огляду на наступне.
Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.
За змістом рішення Європейського суду по справі "Ґалстян проти Вірменії", протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати відомості про точний час, коли цей документ був пред`явлений особі, яка притягається до відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.
Відповідно до виписаних у статтях 254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
Так, в рішенні у справі "Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що "обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення". Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.
Згідно приписів ст. 256 КУпАП, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: суть адміністративного правопорушення; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належним чином дослідив протокол про адміністративні правопорушення від 18.06.2022 щодо ОСОБА_1 та надав їм належну правову оцінку.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 218919 від 18.06.2022, ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 18.06.2022 о 01 год. 52 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Chrysler Voyager», д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Києві по вул. Газопровідна, з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, поведінка, що не відповідає обстановці, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1).
Апеляційний суд вважає, що обвинувачення про вчинення адміністративного правопорушення, висунуте ОСОБА_1 , є конкретним.
Зміст висунутого обвинувачення було доведено інспектором взводу 1 роти 4 батальйону 1 полку УПП у м. Києві ДПП лейтенантом поліції Лоскутовим Р.В. під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, що підтверджується даними матеріалів провадження.
 Даними оглянутого відеозапису з боді-камери підтверджено, що ОСОБА_1 працівником поліції було роз`яснено його права, запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, озвучено правові підстави пропозиції пройти огляд в зв`язку з наявністю в ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння. 
Як вбачається з оглянутого відеозапису, процесуальна поведінка водія ОСОБА_1 не відповідала обстановці (агресивно реагував, нечітко розмовляв, порушена координація, ін.), від підпису та отримання копії протоколу останній відмовився.
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою взводу 1 роти 4 батальйону 1 полку УПП у м. Києві ДПП лейтенантом поліції Лоскутовим Р.В., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний уповноваженою на те особою.
Від ознайомлення зі змістом протоколів під підпис, надання письмових пояснень та отримання їх копій ОСОБА_1 відмовився, що підтверджується даними оглянутих апеляційним судом долучених до матеріалів провадження відеозапису (а.с. 3).
 Однак даними указаного відеозапису поза розумним сумнівом підтверджено, що ОСОБА_1 знайомився зі змістом протоколів, з правами та обов`язками відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, з інформацією про розгляд справи в Подільському районному суді міста Києва.
ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень і факт відмови, зафіксований в протоколі про адміністративне правопорушення, підтверджується оглянутим відеозаписом.
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст. 63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.
Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами "не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи".
Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати "тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа "Джон Мюррей проти Сполученого Королівства").
Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.
З оглянутого відеозапису вбачається, що обставин, які б свідчили про існування передумов для відмови ОСОБА_1 від надання письмових пояснень, не було: події відбувались в присутності свідків, працівники поліції діяли в межах службових повноважень незаконного тиску, примушувань до надання пояснень, тощо не було. Відтак процесуальна поведінка ОСОБА_1 , який візуально поводився як особа в стані сп`яніння, не відповідала обстановці ОСОБА_1 скористався правом не свідчити проти себе на власний розсуд і, за обставин (ДТП, підозра в керуванні ТЗ з ознаками алкогольного сп`яніння, ін.), які, на переконання апеляційного суду, чітко вимагали його письмових пояснень, відмовився від їх надання.
Протокол про адміністративне правопорушення, на думку апеляційного суду, містить достатні та переконливі дані, які дозволяють встановити порядок вчинення процесуальних дій, свідчать про обізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про зміст висунутих обвинувачень, наявність реальної можливості організувати ефективний захист своїх інтересів.
Зміст висунутих обвинувачень було доведено інспектором взводу 1 роти 4 батальйону 1 полку УПП у м. Києві ДПП лейтенантом поліції Лоскутовим Р.В. під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, що підтверджується даними матеріалів провадження, в тому числі даними оглянутого відеозапису.
Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і не містить недоліків, які б свідчили про істотне порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП.
Доводи апелянта з приводу того, що відсутність направлення для проведення огляду ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння спростовуються відео з нагрудної бодікамери, де чітко видно як працівник поліції пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на місці за допомогою газоаналізатора «Драгер» або пройти огляд у закладі охорони здоров`я, а також роз`яснює йому наслідки відмови від проходження такого огляду.
Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.
Відеозаписом зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення водія ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на ОСОБА_1 , як на правопорушника, який керував транспортним засобом з ознаками сп`яніння та відмовився від проходження відповідного огляду.
Апеляційний суд неодноразово наголошував, що порушення приписів п. 2.5 ПДР тягне за собою адміністративну відповідальність, яка встановлена ч. 1 ст. 130 КУпАП за керування транспортним в стані сп`яніння.
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. За приписами ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а своєю процесуальною поведінкою забезпечити реальну можливість проведення такого огляду і не створювати перешкоди для проведення такого огляду, висуваючи безпідставні умови, які значно ускладнюють або взагалі унеможливлюють проведення такого огляду.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п. 2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Разом з тим, апеляційний суд неодноразово зазначав, що відмова водія транспортного засобу від проходження огляду в медичному закладі не звільняє від відповідальності, оскільки за своїм змістом спрямована на невиконання вимог п. 2.5 ПДР та утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Зі змісту матеріалів справи вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння були  виявлені працівником поліції ознаки алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 ..
З урахуванням вищенаведеного, саме за невиконання водієм ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України (відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції) його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Гутаріна Я.М., щодо незаконності судового рішення суду першої інстанції, недоведеності обвинувачення та відсутності складу та події правопорушень, що поставлені ОСОБА_1 у вину, є безпідставними та спростовуються сукупністю повторно досліджених судом доказів.
Користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.
Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Апеляційний суд вважає, що суддя першої інтонації відповідно до приписів 245, 280 КУпАП повно та всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.
Сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння на законну вимогу пройти огляд на стан сп`яніння відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду, чим порушив вимоги ПДР України та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені статтями 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що враховуючи характер вчиненого правопорушення, суд першої інстанції вірно призначив стягнення в межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, що відповідає вимогам закону.
Доводи апелянта не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З огляду на наведене підстав для скасування постанови, що переглядається, не вбачається.
Керуючись ст. 294 КУпАП,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Задовольнити клопотання ОСОБА_1 .
Поновити  ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови Подільського районного суду міста Києва від 03 листопада 2022 року 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Подільського районного суду міста Києва від 03 листопада 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню - залишити без змін.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                   Т.А. Слюсар