П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

15 травня 2023 р.	м.Одеса	Справа № 420/13511/22	
Головуючий в 1 інстанції: Дубровна В.А.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:  Димерлія О.О.
суддів: Танасогло Т.М. ,  Крусяна А.В. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.01.2023 у справі № 420/13511/22 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі
У С Т А Н О В И В:
02.01.2023 ОСОБА_1 до Одеського окружного адміністративного суду подано заяву про розподіл судових витрат, у якій позивач просив суд стягнути з Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000грн.
В обґрунтування означеного звернення позивач зазначав, що сума витрат на професійну правничу допомогу в даній справі складає 10000грн.
Не погодившись із заявленою позивачем сумою витрат на професійну правничу допомогу Державною службою морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) до суду першої інстанції подано заяву про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Мотивуючи вказане звернення відповідач вказував, що позивачем до клопотання про розподіл судових витрат не додано доказів на підтвердження виконання адвокатом робіт (надання послуг), скільки часу витрачено адвокатом на виконання робіт (надання послуг), обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Також, Державна служба морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) наголошувала, що категорія даної справи не є складною, а тому заявлена сума витрат на правничу допомогу є непропорційною до предмету спору. Крім того, суб`єкт владних повноважень акцентував увагу на тому, що ОСОБА_1 не подано будь-яких доказів на підтвердження оплати послуг адвоката. 
Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.01.2023 у справі №420/13511/22 заяву представника позивача адвоката Гончаренка Антона Юрійовича про розподіл витрат на професійну правничу допомогу в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі задоволено.
Присуджено до стягнення з Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000грн.
Приймаючи вищевказане рішення суд першої інстанції виходив із того, що заявлений представником позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу є належним чином обґрунтованою сумою компенсації витрат на професійну правничу допомогу в контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу. 
Не погоджуючись із вищеозначеним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій скаржником вказано, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, у зв`язку з чим, на думку останнього, додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.01.2023 у справі №420/13511/22 підлягає скасуванню.
В обґрунтування апеляційної скарги Державна служба морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України зазначає, що клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не відповідає приписам процесуального законодавства. Також, скаржник вказує, що оскаржуване додаткове рішення судом першої інстанції прийнято із порушенням вимог ст.252 КАС України. Крім того, позивачем не наведено поважних причин неможливості своєчасного подання доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу. До того ж, на думку відповідача, заявлений до відшкодування розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним, необґрунтованим та непропорційним із предметом спору, значно завищеним, поданим без переліку наданих (виконаних) адвокатом послуг (робіт), а також не підтверджений належними та достатніми доказами.
В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.
Частиною 1 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно із статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Із системного аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України убачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Поняття «витрати на правову допомогу» у даному контексті  це витрати, пов`язані з розглядом справи, тобто кількість годин, проведених у судових засіданнях та інші витрати, пов`язані з розглядом справи в суді.
В свою чергу, документами, які підтверджують витрати на правничу допомогу є: договір про надання правової допомоги, в якому повинно бути обов`язково зазначено, в якій справі здійснюється представництво прав та інтересів, розмір гонорару, та порядок його оплати. Копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Довіреність (ордер). Документ, що свідчить про оплату послуг (платіжне доручення, банківська виписка, видатковий касовий ордер). Факт здійснення оплати підтверджує призначення платежу, щоб можливо було визначити, що дані витрати відносяться саме до конкретного договору та справи, а не до будь-якої іншої.
Так, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000грн. позивачем до матеріалів справи надано копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ХС №000159 від 08.05.2018, ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВТ №1030453 від 25.09.2022, договору про надання правничої допомоги від 05.09.2022, акта приймання-передачі наданих послуг від 30.12.2022.
Відповідно до п.п.4.2, 4.3 договору про надання правничої допомоги від 05.09.2022, розмір гонорару складає 10000грн.
Гонорар має бути сплачений протягом тридцяти днів після набрання рішенням суду законної сили. 
Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Законом України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам «Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя» № R (81) 7, згідно із яким за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Відповідно до частини сьомої статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.  
Натомість, у межах даного апеляційного перегляду справи Державною службою морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України не доведено, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу, який визначено у фіксованому розмір (гонорар), не є співмірним зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Вказуючи про неспівмірність скаржник наводить лише загальні формулювання без зазначення конкретних обставин по відношенню до даної справи.
Дослідивши матеріали справи, колегії суддів уважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000грн. відповідає складності справи та обсягу наданих послуг, а вартість правничої допомоги є співмірною до категорії складності справи та об`єктивно визначена сторонами правочину.  
З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується із мотивами додаткового рішення Одеського окружного адміністративного суду щодо розподілу судових витрат та вважає їх правильними. 
Водночас, колегія суддів вказує про необґрунтованість доводів скаржника стосовно ненадання до матеріалів справи доказів на підтвердження сплати позивачем грошових коштів за надані адвокатом послуги, оскільки означене не суперечить порядку розрахунків, який визначено сторонами в пункті 4.3 договору про надання правничої допомоги від 05.09.2022, згідно із яким гонорар має бути сплачений протягом тридцяти днів після набрання рішенням суду законної сили. 
Отже, в контексті даної справи, сторони правочину узгодили такий порядок оплати послуг адвоката, що об`єктивно унеможливлює подання позивачем доказів оплати послуг адвоката, а саме до набрання рішенням суду законної сили.
Не є юридично спроможними також твердження скаржника про те, що клопотання ОСОБА_1 не відповідає положенням ч.2 ст.252 КАС України, оскільки таким законодавчим приписом не обмежено право позивача на звернення до суду із клопотанням про розподіл судових витрат. 
Апеляційний суд відмічає, що в даному випадку слід виходити із суті порушеного питання без застосування надмірного формалізму.
Крім того, суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що відповідне прохання про здійснення розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, позивачем було викладено у позовній заяві, а договір про надання правничої допомоги від 05.09.2022 та акт приймання-передачі наданих послуг від 30.12.2022 - протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, що цілком відповідає вимогам ч.7 ст.139 КАС України. 
Відтак, установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі доводи відповідача. 
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про порушення окружним адміністративним судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.
З підстав визначених статтею 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.132, 134, 139, 252, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) залишити без задоволення, а додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.01.2023 у справі № 420/13511/22 - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач 	 	Димерлій О.О.	
Судді	    	Танасогло Т.М.    Крусян А.В.