ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" квітня 2023 р.           Справа№ 911/267/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Суліма  В.В.
суддів:            Майданевича А.Г. 
          Ткаченка Б.О. 

при секретарі судового засідання: Шевченко Н.А.  
за участю представників сторін: 
від позивача: Смолов К.В.;
від відповідача: не з`явились;
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Балтік Груп» 
на рішення Господарського суду Київської області від 03.11.2022 року (повний текст складено 19.12.2022) 
у справі № 911/267/21 (суддя - Бацуца В.М.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітель Дніпро»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Балтік Груп»
про стягнення 150   000, 00 грн, -
                                                  
                                                 ВСТАНОВИВ: 

Товариство з обмеженою відповідальністю «Капітель Дніпро» звернулося до Господарського суду Київської області з позовом  до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Балтік Груп» про стягнення 150   000, 00 грн штрафу за порушення умов договору № 20/11/2019 про ексклюзивне співробітництво та сумісну діяльність з продажу вогнезахисних покриттів торгової марки Interchar від 20.11.2019.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку щодо ексклюзивних продажів, застосування, просування і поширення матеріалів та товару згідно з договором № 20/11/2019 про ексклюзивне співробітництво та сумісну діяльність з продажу вогнезахисних покриттів торгової марки Interchar від 20.11.2019.
Рішенням Господарського суду Київської області від 03.11.2022 у справі №911/267/21 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Балтік Груп» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітель Дніпро» штраф за порушення умов договору № 20/11/19 про ексклюзивне співробітництво та сумісну діяльність з продажу вогнезахисних покриттів торгівельної марки Interchar від 20.11.2019 р. у розмірі 150 000,00 грн. та судові витрати 2   270,00 грн. судового збору.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариства з обмеженою відповідальністю    «Інтер Балтік Груп» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 03.11.2022 скасувати та ухвалити нове рішення суду, яким провадження у справі №911/267/21 закрити.
У поданій апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим та прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зокрема, скаржник зазначив, що суд першої інстанції не встановив кому належить право інтелектуальної власності на використання торгової марки Interchar; чи мав відповідач необхідний обсяг прав щодо передачі права ексклюзивного просування, використання та продажу вогнезахисних покриттів захищених торгівельною маркою Interchar; чи виконав позивач свій обов`язок  щодо реалізації продукції в обсязі 100   000, 00 кг та чи отримав у зв`язку із цим ексклюзивні права на просування, розповсюдження та продаж продукції.
Крім того, судом першої інстанції не були застосовані норми матеріального права, які підлягали застосуванню, а саме норми глави 44 Цивільного кодексу України, зокрема ч. 3 ст. 426 Цивільного кодексу України.
Також, апелянт зазначає, що до закінчення строку дії договору  № 20/11/2019 від 20.11.2019 позивач не виконав свого обов`язку з придбання продукції в обсязі 100   000 кг, а отже не отримав ексклюзивного права щодо вогнезахисних покриттів торгівельної марки Interchar, а тому безпідставно вимагає захистити не існуюче право шляхом стягнення штрафних санкцій.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Балтік Груп» у справі №911/267/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Балтік Груп» на рішення Господарського суду Київської області від 03.11.2022 у справі №911/267/21 залишено без руху. Роз`яснено скаржнику, що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали особа має право усунути наведені недоліки, шляхом подання до суду відповідної заяви та доказів сплати судового збору в розмірі 3 405,00  грн. та належні докази надсилання копії апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітель Дніпро».
На виконання вищезазначеної ухвали суду, 20.02.2023 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Балтік Груп» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано фотокопію квитанції від 16.02.2023 про сплату судового збору в сумі 3 405,00 грн. та докази направлення апеляційної скарги позивачу - листом з описом вкладення. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Балтік Груп» та призначено до розгляду на 05.04.2023.
23.03.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітель Дніпро» надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просить суд рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зокрема, позивач зазначив, що згідно із п. 12.2 дистриб`ютерського договору від 17.09.2019 року, дистриб`ютер зобов`язується передавати виконання умов цього договору своїм дочірнім компанія, що перебувають у його повній власності. ТОВ «Інтер Балтік Груп» перебуває у повній 100% власності ЗАТ «Балтік Індастріал Голдінг», що свідчить про те, що ТОВ «Інтер Балтік Груп» мало весь необхідний обсяг прав щодо укладення договору про ексклюзивне співробітництво з ТОВ «Капітель Дніпро».
Крім того, позивач зазначає, що дії ТОВ «Інтер Балтік Груп» щодо постачання товару, що був предметом договору № 20/11/2019 від 20.11.2019 на користь третіх осіб унеможливили забезпечення реалізації товару ТОВ «Капітель Дніпро» в обсягах, що були передбачені. Тому встановлення обсягів придбаної продукції жодним чином не впливає на порушення відповідачем умов договору.        
Представник позивача у судовому засіданні 05.04.2023 року заперечував проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.
Представник відповідача  у судове засідання 05.04.2023 року не з`явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового направлення № 0411636857840, наявним в матеріалах справи.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
А тому, враховуючи, що під час воєнного стану суди не припинили свою діяльність та продовжують здійснювати правосуддя, колегія суддів, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача у судовому засіданні 05.04.2023. 
Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення  Господарського суду  Київської області від 03.11.2022 року підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Балтік Груп» - без задоволення,  з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 20.11.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Капітель Дніпро» (надалі -дилер) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер Балтік Груп» (надалі -   дистриб`ютор) було укладено договір № 20/11/2019 про ексклюзивне співробітництво та сумісну діяльність з продажу вогнезахисних покриттів торгівельної марки Interchar, згідно умов п. 1.1. якого дистриб`ютор зобов`язуєтеся на ексклюзивних умовах постачати дилеру лакофарбове покриття, розчини, інші супутні матеріали та устаткування, що використовується для вогнезахисту будівельних конструкцій на різних об`єктах від виробника International Paint LTD відповідно до додатків до цього договору.
Пунктом 1.3. договору передбачено, що дилер повністю приймає на себе право ексклюзивного продажу, використання, просування та розповсюдження матеріалів згідно з додатками до даного договору на умовах, визначених з дистриб`ютором.
Відповідно до п. 1.5. договору дистриб`ютор зобов`язується не пропонувати продукцію з переліку додатків безпосередньо клієнтам без згоди дилера. У випадках прямого звернення клієнтів дистриб`ютор зобов`язується сповістити дилера про факт такого звернення і передати подальшу роботу за таким зверненням дилерові.
Пунктом 1.6. договору встановлено, що дистриб`ютор не має права здійснювати прямий продаж товару, вказаного у додатках до цього договору на території України на користь третіх осіб. У випадку порушення умов, визначених у п. 1.6 цього договору, дистриб`ютор несе відповідальність, визначену цим договором
Згідно з п. 1.8. договору дилер отримує ексклюзивні права на просування, розповсюдження та продаж при обов`язку забезпечити реалізацію продукції із переліку у додатках в обсязі не менше100 000,00 кг.
Згідно з п. 10.6. договору цей договір набирає чинності з моменту підписання його обома сторонами і діє до 31.12.2022 року і повного виконання сторонами зобов`язань, що випливають з даного договору.
Одночасно з укладенням договору між позивачем і відповідачем було підписано та погоджено додаток № 1 до нього.
Пунктами 1, 2 додатку № 1 до договору передбачено, що дистриб`ютор зобов`язується поставити, а дилер сплатити і прийняти наступний товар: фарба Interchar 1120 White (код 3208909190) у кількості 2   000 кг загальною вартістю 14   000, 00 Євро, у тому числі ПДВ.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов зазначеного договору сторонами систематично виконувався продаж та відповідно придбання продукції, що підтверджується видатковими накладними № 28 від 24.02.2020 р., № 60 від 29.04.2020 р., № 70 від 10.06.2020 р., № 87 від 03.07.2020 р., № 103 від 05.08.2020 р., рахунками на оплату № 31 від 24.02.2020 р., № 64 від 29.04.2020 р., № 79 від 09.06.2020 р., № 92 від 03.07.2020 р., № 111 ід 04.08.2020 р., платіжними дорученнями № 523 від 23.12.2019 р., № 1165 від 09.06.2020 р., № 2415 від 03.07.2020 р., № 2447 від 09.07.2020 р., № 1280 від 24.07.2020 р., № 1333 від 04.08.2020 р., № 1320 від 03.08.2020 р., наявними у матеріалах справи.
Звертаючись із позовом до суду позивач стверджує, що відповідачем в порушення умов укладеного договору здійснюється реалізація обумовлених лакофарбових покриттів, розчинників, інших супутніх матеріалів та обладнання, що використовуються для вогнезахисту будівельних конструкцій на різних об`єктах, від виробника InternationalPaint LTD, іншим особам прямими поставками без належного повідомлення та залучення позивача як дилера, що має ексклюзивні права на реалізацію зазначеної продукції. У зв`язку із зазначеним позивач просить суд стягнути з відповідача штраф у сумі 150   000, 00 грн.
Як вбачається з умов договору № 20/11/19 про ексклюзивне співробітництво та сумісну діяльність з продажу вогнезахисних покриттів торгівельної марки Interchar від 20.11.2019 року, сторонами при його укладені було обумовлено те, що позивач   ТОВ «Капітель Дніпро» отримало право бути єдиним на території України покупцем відповідних товарів у відповідача   ТОВ «Інтер Балтік Груп», в той час як у відповідача виник кореспондуючий обов`язок утриматись від вчинення дій щодо продажу товару будь-яким іншим особам, крім позивача, на території України та відповідно вимагати від позивача придбавати такий товар саме у себе.
Тобто, умови договору № 20/11/19 про ексклюзивне співробітництво та сумісну діяльність з продажу вогнезахисних покриттів торгівельної марки Interchar від 20.11.2019 року чітко встановлюють для позивача бути єдиним на території України продавцем відповідних товарів та зобов`язують його придбавати такий товар саме у відповідачау певних обсягах. Умови договору встановлюють також для відповідача обов`язок утриматись від вчинення дій щодо продажу будь-яким іншим особам, крім позивача, на території України відповідних товарів, та водночас, встановлюють для нього право вимагати від позивача придбавати такий товар саме у відповідача.
З наявного у матеріалах справи переліку податкових накладних, складених ТОВ «Інтер Балтік Груп» та зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних за період з 20.11.2019 року по 21.01.2021 року вбачається, що відповідачем як продавцем здійснювалась реєстрація податкових накладних за наслідками реалізації покупцю   ТОВ «Основа» (ідентифікаційний код 13669489)   товару   фарби Interchar 1120 White, а саме:
-          податкова накладна № 10 від 22.10.2020 р. про продажу фарби Interchar 1120 White у кількості 2   898 кг на загальну суму 640   747, 80 грн;
-          податкова накладна № 5 від 05.11.2020 р. про продаж фарби Interchar 1120 White у кількості 2   144, 746 кг на загальну суму 474   203, 34 грн;
-          податкова накладна № 9 від 09.12.2020 р. про продаж фарби Interchar 1120 White у кількості 3   864 кг на загальну суму 858   920, 83 грн.
 Частинами першою та другою   статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»   визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ;   зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.   Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.   Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції,   за умови,   що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (частини перша, друга   статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні»; в редакції, чинній у період здійснення спірної поставки товару).
За приписами частин третьої, восьмої   статті 19 ГК України, обов`язком суб`єктів господарювання є ведення бухгалтерського обліку та подання фінансової звітності згідно із законодавством, що забезпечує здійснення державою контролю і нагляду за господарською діяльністю суб`єктів господарювання, а також за додержанням ними податкової дисципліни.
Відповідно до пункту   201.1 статті 201 ПК України   на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Згідно з пунктом   201.7 статті 201 ПК України   податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (пунктом   201.10 статті 201   цього   Кодексу).
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, тобто спричиняють правові наслідки.
Підставою для виникнення в платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.
Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 року по справі № 910/23097/17.
Оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі, господарські суди повинні враховувати фактичні дії як постачальника так і покупця щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару.
Якщо сторона заперечує факт передачі товару за договором поставки за податковими накладними, але одночасно реєструє податкові накладні на придбання товарів від постачальника та формує як покупець податковий кредит за фактом поставки товару на підставі спірних видаткових накладних, і жодним чином не пояснює свої дії та правову підставу виникнення в платника права на податковий кредит з ПДВ за цими накладними, то така поведінка сторони не є добросовісною та розумною. У такому випадку дії сторони з реєстрації податкових накладних засвідчують волю до настання відповідних правових наслідків, тому податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (постачальником) на постачання послуг на користь другої сторони (покупця), може бути допустимим доказом факту прийняття товару від контрагента на визначену суму, якщо покупець вчинив юридично значимі дії, зокрема, відобразив податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.06.2022 р. у справі №   922/2115/19.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наявні у матеріалах справи відомості з Єдиного реєстру податкових накладних про складання та реєстрацію податкових накладних № 10 від 22.10.2020 р., № 5 від 05.11.2020 р. та № 9 від 09.12.2020 р. є належними та допустимими доказами, що підтверджують факт здійснення відповідачем господарських операцій на загальну суму 1 973 871, 97 грн з безпосередньої реалізації товару   фарби Interchar 1120 White третій особі - ТОВ «Основа», що в свою чергу є порушенням положень договору № 20/11/19 про ексклюзивне співробітництво та сумісну діяльність з продажу вогнезахисних покриттів торгівельної марки Interchar від 20.11.2019 року.
Заперечуючи проти позовних вимог апелянт зазначає, що право дозволяти використання торговельної марки Interchar, перешкоджати неправомірному її використанню, в тому числі забороняти таке використання на певній території, зокрема на території України належить Закритому акціонерному товариству «Балтік Індастріал Голдинг», який є єдиним дистриб`ютером вогнезахисних покриттів торгівельної марки  Interchar на території України. А отже, у ТОВ «Інтер Балтік Груп» не було повноважень передавати ТОВ «Капітель Дніпро» ексклюзивні права на просування, використання та продаж вогнезахисних покриттів торгівельної марки Interchar.
Колегією суддів встановлено, що 17.09.2019 між Akzo Nobel Coating S.P.A. та Закритим акціонерним товариством «Балтік Індастріал Голдинг» (дистриб`ютор) був укладений дистриб`юторський договір (надалі - дистриб`юторський договір), за умовами п. 2.1 якого компанія Akzo Nobel призначає дистриб`ютора, як єдиного дистриб`ютора продукції в галузі на території на умовах цього договору. Компанія Akzo Nobel погоджується не призначати інших дистриб`юторів для продукції на території, за винятком зарезервованих клієнтів, однак компанія Akzo Nobel залишає за собою право безпосередньо продавати продукти на території без будь-яких зобов`язань щодо сплати комісії або компенсації дистриб`ютору.
Умовами п. 3.1 дистриб`юторського договору визначено, що дистриб`ютор зобов`язується продавати продукти від свого імені і за свій рахунок і не буде виступати як представник компанії Akzo Nobel або мати право укладати договір від імені компанії Akzo Nobel.
Пунктом 8.2 дистриб`юторського договору визначено, що компанія Akzo Nobel надає дистриб`юторську невиключну ліцензію на використання товарних знаків виключно для виконання своїх зобов`язань за цим договором. З метою уникнення сумнівів, чинність даної ліцензії закінчується в разі припинення або закінчення терміну дії договору.
Відповідно до п. 12.1 дистриб`юторського договору дистриб`ютор не може перевідступати, передавати, надавати будь-які права застави, тримати в довірчому управлінні або діяти яким-небудь іншим чином з вигодою для всього цього договору або будь-якої його частини, а також передавати в субпідряд або здійснювати новацію будь-яких або всіх своїх зобов`язань за договором без письмової згоди компанії Akzo Nobel. Компанія Akzo Nobel може перевідступати, передавати, надавати будь-які забезпечувальні права, тримати в довірчому управлінні або діяти будь-яким іншим чином з вигодою для всього цього договору або будь-якої його частини, а також передавати в субпідряд чи здійснювати новацію будь-яких чи всіх своїх зобов`язань за цим договором.
Згідно з п. 12.2 дистриб`юторського договору, дистриб`ютор зобов`язується передавати виконання умов цього договору своїм дочірнім компаніям, що перебувають у його повній власності, як зазначено нижче, і забезпечують повне дотримання кожною такою дочірньою компанією всіх умов і положень цього договору. З метою уникнення сумнівів дистриб`ютор залишається повністю відповідальним за будь-які дії та упущення, вжитті або не виконані субпідрядними компаніями, зазначеними нижче, так само як якщо б вони були зроблені або упущені самим дистриб`ютором.
Субпідрядною компанією визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер Балтік Груп».
Колегією суддів встановлено, що ТОВ «Інтер Балтік Груп» перебуває у повній 100% власності ЗАТ «Балтік Індастріал Голдинг», яке є єдиним засновником (учасником) ТОВ «Інтер Балтік Груп», є його дочірньою компанією та виступає субпідрядною компанією в розумінні п. 12.2 зазначеного дистриб`ютерського договору.
Як вказувалось вище, пунктом 12.2 дистриб`ютерського договору визначено, що дистриб`ютор (ЗАТ «Балтік Індастріал Голдинг») зобов`язується передавати виконання умов цього договору своїм дочірнім компаніям, що перебувають у його повній власності, що свідчить про те, що ТОВ «Інтер Балтік Груп» мало необхідний обсяг прав щодо укладення договору про ексклюзивне співробітництво з ТОВ «Капітель Дніпро».
Також за змістом апеляційної скарги, апелянт зазначає, що право дозволяти використання торгівельної марки Interchar, перешкоджати неправомірному її використанню, в тому числі забороняти таке використання на певній території, зокрема на території України, належить резиденту Литовської Республіки ЗАТ «Балтік Індастріал Голдинг» на підставі дистриб`ютерського договору від 17.09.2019, укладеним між ЗАТ «Балтік Індастріал Голдинг» та  компанією Akzo Nobel.
Таким чином, на думку скаржника, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні позбавив ЗАТ «Балтік Індастріал Голдинг» права перешкоджати неправомірному її використанню, в тому числі забороняти таке використання на певній території, зокрема на території України, здійснювати вільний продаж товарів третім особам через ТОВ «Інтер Балтік Груп» та обмежив його в отриманні прибутку.
Так, колегія суддів вказує, що приписи п. 6 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» не пов`язують вичерпання прав власника торговельної марки з введенням ним товару (або за його згодою) в цивільний оборот включно на території України.
Отже, введення власником торговельної марки (або за його згоди) товару під відповідним знаком для товарів і послуг у цивільний оборот може бути здійснено і на території іншої держави (держав), після чого власник не може обмежити або заборонити наступний перепродаж цього товару на території іншої країни, де його права також охороняються (у тому числі на території України).
У випадку введення товару з відповдною торговельною маркою в цивільний обіг власником цієї марки наступний перепродаж цього товару вже не потребує дозволу власника цієї марки та не може бути ним обмежений або заборонений за умови дотримання особами, що здійснюють подальший перепродаж товару, вимог щодо незмінності якості цього товару.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 911/2674/17.
Апелянт також зазначає, що судом першої інстанції не встановлено обставин про виконання позивачем обов`язку щодо реалізації продукції в зазначеному договором № 20/11/19 обсязі. 
На думку скаржника, оскільки позивач не виконав свого обов`язку з придбання продукції - вогнегасних покриттів торгівельної марки Interchar в обсязі 100   000 кг, то і не отримав ексклюзивного права, а отже стягнення штрафних санкцій у сумі 150   000, 00 грн. є безпідставним. Враховуючи зазначене, справа № 910/5567/22 підлягає закриттю,у зв`язку із відсутністю предмета спору.  
Предмет спору   - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстави позову   - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
Так, за спірним договором ТОВ «Капітель Дніпро» отримало право бути єдиним на території України покупцем відповідних товарів у ТОВ «Інтер Балтік Груп», а у ТОВ «Інтер Балтік Груп» виник кореспондуючий обов`язок утриматись від вчинення дій щодо продажу товару будь-яким іншим особам, крім ТОВ «Капітель Дніпро», на території України, та водночас, зазначеним правочином встановлено право ТОВ «Інтер Балтік Груп» вимагати від ТОВ «Капітель Дніпро» придбавати такий товар саме у ТОВ «Інтер Балтік Груп`у певних мінімальних обсягах.
Тобто, ТОВ «Інтер Балтік Груп» відповідно до власного волевиявлення взяв на себе обов`язок утриматися від вчинення певних дій (ч. 1 ст. 509 ЦК України).
За порушення встановленого договором № 20/11/19 зобов`язання дистриб`ютера не здійснювати прямий продаж товару на користь третіх осіб пунктом 7.9 договору № 20/11/19 прямо встановлена відповідальність, а саме штраф у розмірі 20% від вартості такого реалізованого товару. 
Враховуючи зазначене, встановлення обсягів придбаної продукції жодним чином не впливає на факт порушення умов договору з боку ТОВ «Інтер Балтік Груп» та його недобросовісної поведінки, у зв`язку із чим настає обумовлена договором відповідальність у формі штрафних санкцій.
Зважаючи на викладене, твердження апелянта про відсутність предмета спору та як наслідок закриття провадження у справі є безпідставними.
ТОВ «Інтер Балтік Груп» вказує, що судом першої інстанції не були застосовані норми матеріального права, які підлягали застосуванню, а саме норми глави 44 Цивільного кодексу України, зокрема, але не виключно ч. 3 ст. 426 ЦК України.
Колегія суддів не погоджується із даними доводами апелянта з огляду на наступне.
Вказане питання було предметом дослідження у справі № 911/1189/21 за позовом ЗАТ «Балтік Індастріал Голдинг» щодо визнання недійсним договору в частині передання ТОВ «Інтер Балтік Груп» до ТОВ «Капітель Дніпро» виключних/ексклюзивних прав на продаж продукції з посиланням.
Так, в постанові Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2022 у справі № 911/1189/21, апеляційний суд зазначив, що    відповідно до ст. 426 ЦК України способи використання об`єкта права інтелектуальної власності визначаються цим Кодексом та іншим законом.
Особа, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об`єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб.
Використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.
Умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об`єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором, який укладається з додержанням вимог цього Кодексу та іншого закону.
Способи використання об`єкта інтелектуальної власності можуть передбачатись Цивільним кодексом України чи іншими нормативно-правовими актами, однак вони не повинні порушувати чинне законодавство.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Найпоширенішими способами здійснення своїх прав є використання та розпорядження об`єктами права інтелектуальної власності.
Треті особи мають право використовувати об`єкти інтелектуальної власності лише з дозволу особи, яка має на це виключне право, тобто з дозволу творця. Таким дозволом є ліцензія. Види договорів щодо розпорядження майновими правами інтелектуальної власності та вимоги до них передбачаються ст.ст. 1107-1114 та ст.ст. 1115-1129 ЦК України.
Разом з цим, в матеріалах справи відсутні докази, що між ТОВ «Капітель Дніпро» та ТОВ «Інтер Балтік Груп» був укладений саме ліцензійний договір, що не випливає також з укладеного договору № 20/11/2019 від 20.11.2019.
За змістом ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.
Отже, вищевказані обставини, встановлені у справі № 911/1189/21 є преюдиційними для даної справи і не доводяться знову.
Щодо не залучення до участі у справі у якості третьої особи Закритого акціонерного товариства «Балтік Індастріал Голдинг», то колегія суддів зазначає наступне. 
Рішенням Господарського суду Київської області від 01.09.2021 у справі № 911/1189/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2022 та постановою Верховного Суду від 10.11.2022, у задоволенні позову ЗАТ «Балтік Індастріал Голдинг» про визнання договору № 20/11/2019 недійсним в частині передання ексклюзивних права на використання  торгової марки відмовлено у повному обсязі. У зазначених рішеннях було встановлено, що укладення договору № 20/11/2019 про ексклюзивне співробітництво не впливає на можливість ЗАТ «Балтік Індастріал Голдинг» продовжувати виконувати власні обов`язки щодо купівлі у Akzo Nobel відповідних товарів у встановлених сторонами обсягах, оскільки укладений між сторонами правочин не встановлює будь-яких умов щодо реалізації Akzo Nobel поставлених товарів, зокрема обмеження такої реалізації певним суб`єктам господарської діяльності у визначених обсягах чи на певних умовах. Тому судами у вказаній справі було встановлено, що права та інтереси ЗАТ  «Балтік Індастріал Голдинг» укладеним договором № 20/11/2019 порушено не було.
Отже, колегія суддів беручи до уваги вищевикладене, а також предмет даного спору не вбачає підстав для залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Закрите акціонерне товариство «Балтік Індастріал Голдинг».
Як зазначалося вище, пунктом 7.9 договору № 20/11/2019 встановлено, що у разі порушення п. 1.6 даного договору дистриб`ютор зобов`язаний виплатити дилерові штраф у розмірі 20% від вартості реалізованого товару на користь третіх осіб.
Зважаючи на доведеність, безпосередньої реалізації відповідачем товару - фарби Interchar 1120 White третій особі - ТОВ «Основа», колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольним позовні вимоги та стягнув з відповідача штраф у сумі 150   000, 00 грн.
Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.
Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.           
Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.   
Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -
                                                                
                                                   ПОСТАНОВИВ:
          
           1. Апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Балтік Груп» на рішення Господарського суду Київської області від 03.11.2022 року у справі № 911/267/21 залишити без задоволення.                                                       
           2. Рішення Господарського суду Київської області від 03.11.2022 року у справі № 911/267/21    залишити без змін.               
           3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.                                                          
           4.       Матеріали справи №911/267/21 повернути до Господарського суду Київської області.
                              
            Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            В.В. Сулім 

Судді                                                                                А.Г. Майданевич

                                                                                Б.О. Ткаченко

Дата складення повного тексту 06.04.2023