Дата документу 12.06.2023 Справа № 336/4578/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 336/4578/21        Головуючий у 1 інстанції: Дацюк О.І.
Провадження № 22-ц/807/756/23        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» червня 2023 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Кочеткової І.В.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2022 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, 

ВСТАНОВИВ:

В червні 2021 року Концерн «Міські теплові мережі» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачі є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Внаслідок того, що відповідачі не виконують свої обов`язки по сплаті послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, утворилась заборгованість за період з 01 вересня 2016 року по 01 травня 2021 року у розмірі 43746,19 грн.
На підставі зазначеного просив стягнути солідарно з відповідачів на користь Концерну «Міські теплові мережі» суму заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 43746,19 грн. та судовий збір в розмірі 2270 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2022 року з виправленою опискою ухвалою суду від 03 березня 2023 року позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з жовтня 2016 року по квітень 2021 року включно в сумі 41104,62 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1066,90 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1066,90 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не проживання у вказаній квартирі, помилковість нерозмежування розміру відповідності між двома відповідачами, незалучення до участі у справі співвідповідача, невідповідність висновку суду про переривання перебігу позовної давності, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 24 березня 2023 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 24 березня 2023 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем надавались послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок НОМЕР_1 .

Вказана квартира з 27 серпня 2016 року знаходиться у власності ОСОБА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 67004469від 31 серпня 2016 року (а.с. 27).

Згідно з світлокопіями паспортів ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 04 лютого 1997 року (а.с. 29, 30).

Вказане підтверджується витягами з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи (а.с. 8, 9).

Згідно з довідкою щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води Концерну «Міські теплові мережі» за період з 01 вересня 2016 року по 01 травня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води на суму 92908,86 грн., оплачено 49162,67 грн., заборгованість 43 746,19 грн. (а.с.4).

Відповідно до розрахунку Концерну «Міські теплові мережі», який виконаний за період з 01 жовтня 2016 року по 01 травня 2021 року, надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води на суму 80484,60 грн., оплачено 39379,98 грн., заборгованість 41104,62 грн. (а.с.5).

Згідно з п. 1 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, з наступними змінами та доповненнями (надалі – Правила), ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відносяться до комунальних послуг.

Пунктом 18 Правил встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. 

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами пункту 1 частини першої статті 20 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частиною третьою статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української РСР.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що Концерн «Міські теплові мережі» надавав за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та водопостачання, такі послуги були прийняті, від їх отримання відповідачі не відмовлялись.

З огляду на те, що Концерн «Міські теплові мережі» не підтвердив позовні вимоги про стягнення заборгованості за вересень 2016 року належним розрахунком, оскільки долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості виконаний за період з 01 жовтня 2016 року по 01 травня 2021 року, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за вказаний місяць та виходить із періоду, зазначеного в розрахунку заборгованості.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилався на незгоду з висновками суду першої інстанції про дотримання позивачем строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначений загальний термін позовної давності три роки.

У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253, 255 цього Кодексу.

В суді першої інстанції відповідач ОСОБА_1 заявив клопотання про застосування позовної давності (а.с.21).

Період заборгованості визначено позивачем в розрахунку заборгованості з 01 жовтня 2016 року по 01 травня 2021 року, з позовом щодо стягнення цієї заборгованості Концерн "Міські теплові мережі" звернувся 11 червня 2021 року (а.с.2).

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку (а.с.5), відповідачем здійснювалось часткове погашення щомісячних платежів.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

У статті 264 ЦК України визначено порядок переривання перебігу позовної давності. Так, згідно із цією статтею перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення позову особою до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Аналіз зазначеної норми статті 264 ЦК України дає підстави для висновку, що йдеться про дві підстави для переривання перебігу позовної давності: а) вчинення особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; б) пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Слід зауважити, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо у них є докази на підтвердження факту такого переривання.

У дослідженні обставин, пов`язаних із вчиненням зобов`язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (частина 1 статті 264 ЦК України), суду необхідно врахувати, що до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає наявність боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у виді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 905/1562/18, від 12 лютого 2020 року у справі № 917/1421/18, від 26 лютого 2020 року у справі № 910/4391/19.

Згідно з розрахунком заборгованості були здійснені наступні платежі на її погашення :
- травень 2017 року – 1600 грн. за опалення (нараховано 0 грн.);
- травень 2017 року – 1969,52 грн. за гаряче водопостачання (нараховано 290,30 грн.);
- січень 2018 року – 3165 грн. за гаряче водопостачання (нараховано 575,31 грн.);
- вересень 2018 року – 2000 грн. за гаряче водопостачання (нараховано 556,75 грн.);
- січень 2019 року – 15000 грн. за опалення (нараховано 2669,92 грн.);
- січень 2019 року – 1000 грн. за гаряче водопостачання (нараховано 700,82 грн.);
- липень 2019 року – 8000 грн. за опалення (нараховано 0 грн.);
- липень 2019 року – 2000 грн. за гаряче водопостачання (нараховано 631,59 грн.).

Таким чином, у вказані місяці мало місце переривання перебігу позовної давності шляхом сплати коштів у більшому розмірі між поточні нарахування, що свідчить про визнання відповідачами боргу за попередній період.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що Концерн "Міські теплові мережі" звернувся з позовом з дотриманням строків позовної давності та наявні підстави для стягнення з відповідачів заборгованості за весь визначений позивачем період.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з наступними змінами і доповненнями) установлено з 12 березня 2020 року по 22 травня 2020 року на всій території України карантин.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.» Зазначений закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 карантин було встановлено на всій території України з 12 березня 2020 року до 30 квітня 2021 року. 

Надалі карантин неодноразово продовжувався, в тому числі Постановою Кабінету Міністрів від 9 грудня 2020 року №1236 (зі змінами) з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2021 року. 

Таким чином, строки позовної давності по заборгованості, що виникла станом на 02 квітня 2020 року призупинились та після скасування карантину продовжуватимуться ще на строк його дії.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилався на те, що не зареєстрований та не проживає за адресою надання послуг.

До відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 долучив копію свого паспорта, з якого вбачається, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 04 лютого 1997 року (а.с.29 зворот).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 протягом спірного періоду за адресою надання послуг не зареєстрований, позивачем не спростовано наданих відповідачем доказів на підтвердження того, що він, починаючи з лютого 1997 року був зареєстрований за іншою адресою, отже не користувався послугами гарячого водопостачання.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Частиною 1 статті 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Дані норми закону регулюють відносини, що виникають при пасивній солідарності (множинності осіб на стороні боржника).

Згідно частини 4 вищевказаної статті, виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Отже, після виконання солідарного зобов`язання незалежно від того, виконане воно всіма боржниками або одним із них, воно повністю припиняється. Натомість виникає нове зобов`язання між боржником, який виконав зобов`язання, й іншими боржниками, яке визначено положеннями ст. 544 ЦК України.

Аналіз наведених положень закону вказує на те, що позивач має право вимагати виконання обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг як від власника квартири, так і від будь-якої іншої особи, яка зареєстрована або проживає у цій квартирі. При цьому, позивач має право вимагати виконати обов`язок зі сплати житлово-комунальних послуг разом від всіх осіб, які зареєстровані в квартирі, або від однієї особи.

Таким чином, оскільки відповідачем ОСОБА_1 надано докази на підтвердження того, що в спірний період він не була споживачем послуг за адресою: АДРЕСА_1 , проте є власником цієї квартири, позивач має право вимагати від нього виконання обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо незгоди з розрахунком заборгованості, колегія суддів виходить з наступного.

З розрахунку заборгованості Концерну «Міські теплові мережі» вбачається, що заборгованість за опалення та гаряче водопостачання утворилась за період з 01 жовтня 2016 року по 01 травня 2021 року, розрахунок здійснювався на двох зареєстрованих осіб.

Проте, за матеріалами справи встановлено, що за адресою надання послуг зареєстрована одна особа: ОСОБА_2 , доказів наявності реєстрації інших осіб за вказаною адресою сторонами не надано, а отже безпідставним є здійснення позивачем нарахувань на іншу кількість осіб.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 як особи, яка користувалась послугами гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_1 , як власника квартири, заборгованості за вказані послуги в розмірі 4 555,75 грн. ((29380,53 грн. нарахованої плати : 2) - 10 134,52 грн. оплат), виходячи з нарахування плати за послуги за нормами (нормативами) споживання – 0,140 куб.м на 1 особу на добу на одну особу.

Оскільки нарахування оплати за опалення не залежить від кількості зареєстрованих осіб, відповідачем не надано доказів на підтвердження іншого розміру нарахувань, колегія суддів не вбачає підстав для зміни розміру заборгованості за послуги опалення, які згідно з розрахунком заборгованості становить 26310,37 грн.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено статтями 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. 

Враховуючи викладене, рішення суду згідно з п.п.2,4 ч.3 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості за надані комунальні послуги в сумі 30 866,12 грн. В іншій частині позов підлягає залишенню без задоволення.

За приписами ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України Концерн «Міські теплові мережі» має право на компенсацію ОСОБА_2 , ОСОБА_1 суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1601,65 грн. по 800,82 грн. з кожного відповідача.

ОСОБА_1 має право на компенсацію позивачем суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1002,52 грн.

Таким чином, з Концерну «Міські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення компенсація судового збору в розмірі 201,70 грн. (1002,52 грн. – 800,82 грн.).
Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2022 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.
Позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» в солідарному порядку заборгованість за надані комунальні послуги в сумі 30 866 (тридцять тисяч вісімсот шістдесят шість) гривень 12 копійок.
В іншій частині позов залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судовий збір в розмірі 800 (вісімсот) гривень 82 копійки.
Стягнути з Концерну «Міські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 201 (двісті одна) гривня 70 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови складений 12 червня 2023 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       І.В. Кочеткова