П
ОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 травня 2023 року
м. Київ
справа № 464/5215/17
провадження № 51-4021км21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючої                                            ОСОБА_1 ,
суддів                                                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання        ОСОБА_4 ,
прокурора                                               ОСОБА_5 ,
захисника - адвоката                        ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
представника потерпілої особи 
Управління комунальної власності 
Департаменту економічного розвитку 
Львівської міської ради                      ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 27 січня 2021 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 липня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за                     № 12017140000000552,за обвинуваченням 
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,уродженця м. Стаханова Стахановського району Луганської області,мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,  
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190,           ч. 1 ст. 209 Кримінального кодексу України (далі - КК).
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
1. За вирокомСихівського районного суду м. Львова від 27 січня 2021 року               ОСОБА_8 визнано невинуватим і виправдано за ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК за недоведеністю вчинення кримінальних правопорушень, у яких він обвинувачувався.
 
2. Так, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався у використанні завідомо підроблених документів (ч. 4 ст. 358 КК), заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненому в особливо великих розмірах, за попередньою змовою групою осіб (ч. 4 ст. 190 КК), а також у вчиненні правочину з майном, одержаним внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів (ч. 1                    ст. 209 КК).
3. Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_8 03 березня 2016 року, перебуваючи в нотаріальному офісі на АДРЕСА_2 , діючи умисно, з метою реєстрації права власності нежитлових приміщень на першому поверсі будівлі, підвалу під індексом l-l-l-9, розташованих на АДРЕСА_3 , вартістю 2 467 760 грн подав нотаріусу ОСОБА_9 завідомо підроблені документи: копію розпорядження Галицької районної адміністрації м. Львова № 475 від 
02 листопада 2002 року «Про розгляд заяви ОСОБА_8 » та реєстраційне посвідчення, видане 05 грудня 2002 року Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації, яке записане в реєстрову книгу за № 1 за реєстровим № 10124, а саме його дублікат, який видано 05 червня 2012 року, документ з інформацією Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» без номера і дати про те, що станом на 
2012 рік зазначені приміщення зареєстровані на праві приватної власності за ним.
4. Того ж дня ОСОБА_8 за попередньою змовою з невстановленими органом досудового розслідування особами шляхом подання для державної реєстрації права власності приватному нотаріусу ОСОБА_9 завідомо підроблених документів незаконно обманом набув право приватної власності та заволодів вищевказаними нежитловими приміщеннями на АДРЕСА_3 , чим спричинив шкоду територіальній громаді міста Львова в особливо великому розмірі на суму 2 467 760 грн. 
5. 27 квітня 2016 року ОСОБА_8 , перебуваючи в тому ж нотаріальному офісі, уклав і посвідчив у приватного нотаріуса ОСОБА_9 договір купівлі-продажу, зареєстрований в реєстрі за № 396, про продаж ОСОБА_10 за 240 244 грн вищевказаних нежитлових приміщень в особливо великих розмірах, одержаних 03 березня 2016 року внаслідок вчинення шахрайства, і в такий спосіб легалізував (відмив) незаконно здобуте майно.
6. Суд першої інстанції дійшов висновку, що сторона обвинувачення за допомогою належних і допустимих доказів не довела факту вчинення кримінальних правопорушень, у яких обвинувачувався  ОСОБА_8 , у зв`язку з чим виправдав його на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). 
 
7. Львівський апеляційний суд ухвалою від 20 липня 2022 року залишиввиправдувальний вирок щодо ОСОБА_8 без змін.
 
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
8. У касаційній скарзі прокурор просить скасувати вирок Сихівського районного суду м. Львова від 27 січня 2021 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 липня 2022 року щодо ОСОБА_8 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає виправдувальний вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду незаконними і необґрунтованими у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що висновок суду першої інстанції не містить належного аналізу та спростування наданих стороною обвинувачення доказів, суд допустив вибірковість в оцінці доказів без належної правової оцінки всіх досліджених доказів у їх сукупності, що призвело до безпідставного виправдання ОСОБА_8 . Стверджує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 23, 370, 404, 419 КПК, оскільки апеляційний суд за наявності неповноти судового розгляду не здійснив повторного дослідження доказів, не оцінив доказів в їхній сукупності, не дав вичерпних та переконливих відповідей на доводи апеляційної скарги прокурора щодо істотного порушення судом першої інстанції вимог статей 22, 89, 94 КПК і невідповідності його висновків фактичним обставинам справи, не зазначив підстав, на яких визнав апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою. На думку прокурора, апеляційний суд не звернув уваги на доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що місцевий суд не дав належної оцінки ряду письмових доказів, які свідчили про вчинення ОСОБА_8 інкримінованих йому злочинів, зокрема, документам, вилученим з Управління державної реєстрації Львівської міської ради, у тому числі реєстраційній справі об`єкта нерухомості на                                вул. Зеленій, 202 у м. Львові з електронним носієм інформації; безпідставно визнав недопустимими доказами ряд копій документів: розпорядження Галицької районної адміністрації м. Львова № 475 від 02 листопада 2002 року, реєстраційного посвідчення № 10124 від 05 грудня 2002 року, рішення Стаханівського районного суду Луганської області від 23 червня 2009 року, паспорта ОСОБА_8 та інших доказів через неподання прокурором ані оригіналів цих документів, ані постанови про виділення вказаних матеріалів із іншого кримінального провадження, а також безпідставно визнав недопустимим доказом відповідь відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Львівській області через невідкриття її стороні захисту відповідно до вимог          ст. 290 КПК. Крім того, касатор стверджує, що апеляційний суд безпідставно визнав необґрунтованими доводи прокурора про те, що суд першої інстанції виклав у вироку показання ОСОБА_8 , які відрізняються від показань, які він надав під час судового розгляду. 
 
Позиції учасників судового провадження
 
9. Прокурор ОСОБА_5 підтримав касаційну скаргу, просив скасувати вирок Сихівського районного суду м. Львова від 27 січня 2021 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 липня 2022 року щодо ОСОБА_8 і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. 
 
10. Захисник ОСОБА_6 заперечував проти задоволення касаційної скарги прокурора, просив залишити її без задоволення, а судові рішення щодо ОСОБА_8 - без зміни.
 
11. Представник потерпілої особи Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради ОСОБА_7 просила задовольнити касаційну скаргу прокурора, скасувати вирок і ухвалу щодо ОСОБА_8 та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
 
12. Іншим учасникам судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися.      
 
Мотиви Суду
 
13. Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора  ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 та представника потерпілої особи Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради            ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
 
14. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу           (ч. 1 ст. 433 КПК).
 
15. Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
 
16. Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що доводи прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є обґрунтованими.
 
17. Так, згідно з вимогами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і  вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з  нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
 
18. Відповідно до ст. 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд установлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
 
19. Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й  неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ст. 94 КПК). 
 
20. За змістом п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК у мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у  кримінальному провадженні, як тих, що зібрала сторона захисту, так і тих, що зібрала і подала в судовому засіданні сторона обвинувачення.
 
21. Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які б виключали сумніви з приводу того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів суд повинен належно мотивувати. 
 
22. Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції вказав, що прокурор не довів поза розумним сумнівом допустимими і достатніми доказами факту вчинення кримінальних правопорушень, у яких обвинувачувався ОСОБА_8 , та виправдав йогочерез недоведеність винуватості. 
 
23. Зокрема, суд  визнав недопустимими доказамикопію розпорядження Галицької районної адміністрації м. Львова № 475 від 02 листопада 2002 року  «Про розгляд заяви ОСОБА_8 », копію реєстраційного посвідчення від 05 грудня 2002 року, копію технічного паспорта на нежитлові приміщення на АДРЕСА_3 від 20 лютого 2015 року, копію рішення Стаханівського міськрайонного суду Луганської області від  23 червня 2009 року, копію паспорта ОСОБА_8 , копію звітів про оцінку, копію картки фізичної особи-платника податків ОСОБА_8 , копію паспорта ОСОБА_10 , копію супровідного листа та довідки про результати проведеної позапланової цільової перевірки роботи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , оскільки через відсутність у матеріалах кримінального провадження оригіналів зазначених документів, а також неподання прокурором відповідного рішення про виділення цих копій з іншого кримінального провадження, ухваленого в порядку ч. 5 ст. 217 КПК, походження та автентичність зазначених доказів не підтверджені в законний спосіб.
 
24. Разом із цим, суд не звернув уваги на доводи прокурора, який стверджував, що постанова від 30 червня 2017 року про виділення матеріалів досудового розслідування з кримінального провадження № 42016141040000088 від                    25 серпня 2016 року знаходиться в матеріалах кримінального провадження           № 12017140000000552 від 27 червня 2017 року. Цю постанову було включено в реєстр матеріалів досудового розслідування, а також в детальний опис документів і, відповідно, відкрито стороні захисту в порядку ст. 290 КПК при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження. 
 
25. Оцінюючи відповідь, надану 11 травня 2018 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про смерть 28 грудня 2016 року батька обвинуваченого - ОСОБА_11 , суд відзначив, що цей документ не був розкритий стороні захисту відповідно до ст. 290 КПК, а, крім того, він отриманий прокурором із порушенням вимог ч. 8 ст. 223 КПК після закінчення строків досудового розслідування та без доручення суду у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 333 КПК, тому визнав і його недопустимим доказом, з чим погодилася апеляційна інстанція.
 
26. Проте, як убачається з матеріалів кримінального провадження, питання про допустимість/недопустимість зазначеного доказу було предметом дослідження суду касаційної інстанції. Так, у постанові від 24 листопада 2021 року Верховний Суд констатував, що оскільки суд у судовому засіданні за клопотанням прокурора, з`ясувавши думку учасників судового розгляду, ухвалив рішення про долучення відповіді Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 11 травня 2018 року до матеріалів провадження, а отже відкриття зазначеного доказу було здійснено під час розгляду провадження в суді першої інстанції з дотримання вимог ч. 11 ст. 290 КПК, тому суд безпідставно визнав його недопустимим.
27. Аналізуючи дані копії довідки про результати позапланової цільової перевірки роботи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 від 08 грудня 2016 року, якими зафіксовано відсутність у нотаріальній справі оригіналів документів, на підставі яких нотаріус могла зареєструвати право власності та які за чинним законодавством повинні там зберігатися; дані звіту про незалежну оцінку вартості майна від 10 березня                   2016 року, який не містить підпису ОСОБА_8 як замовника такої оцінки; а також відповідь Львівського державного нотаріального архіву від 15 травня 2018 року про те, що в нотаріальному архіві відсутні записи щодо вчинення ОСОБА_8 нотаріальних дій 03 березня 2016 року, у сукупності з показаннями обвинуваченого про відсутність будь-яких дій з його боку щодо подання документів і реєстрації його права власності на нежитлові приміщення, суд першої інстанції зазначив у вироку, що сторона обвинувачення не підтвердила належними і допустимими доказами факту звернення обвинуваченого до вказаного нотаріуса та подання ним підроблених документів для реєстрації права власності. 
28. Водночас суд залишив поза увагою та не оцінив документів, вилучених з Управління державної реєстрації Львівської міської ради, а саме реєстраційну справу об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_3 , з електронним носієм інформації, згідно з якими ОСОБА_8 03 березня 2016 року подав заяву про державну реєстрацію права приватної власності на об`єкт нерухомості за вказаною адресою та особисто отримав документи після реєстрації. 
29. Крім того, суд не дав оцінки відповідям голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради та директора ОКП Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про те, що розпорядження Галицької районної адміністрації м. Львова № 475 від 02 листопада 2002 року про оформлення за ОСОБА_8 права власності на нежитлову будівлю магазину в будинкуна  АДРЕСА_3 , а також реєстраційне посвідчення Львівського міжміського бюро технічної інвентаризації від 05 грудня 2002 року про те, що нежитлову будівлю магазину в будинку на АДРЕСА_3 зареєстровано на ОСОБА_8 на праві особистої власності, не видавалися, а є підробленими документами. 
30. Виходячи з наведеного, колегія суддів касаційного суду вважає, що суд першої інстанції всупереч вимогам статей 94, 370, 374 КПК у повній мірі не проаналізував обставин кримінального провадження, не надав оцінки всім доказам сторони обвинувачення з точки зору належності, допустимості, достовірності, при цьому вибірково оцінив докази, та дійшов передчасного висновку про відсутність у діях ОСОБА_8 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК, через недоведеність винуватості поза розумним сумнівом, унаслідок чого неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.
 
31. Статтею 419 КПК передбачено, що в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено мотиви, з яких цей суд виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з  яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
 
32. Переглядаючи вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції, погодившись з висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, не дотримався положень статей 370, 419 КПК, не провів належного аналізу обставин кримінального провадження, не  дав оцінки зазначеним прокурором в апеляційній скарзі з доповненнями доказам за критеріями ст. 94 КПК, а сукупності доказів - з точки зору достатності і  взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, не перевірив всі доводи його апеляційної скарги.
 
33. Отже, під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і  обґрунтованість судових рішень.
 
34. Тому касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а судові рішення щодо ОСОБА_8 скасуванню на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
 
35. При новому розгляді суду першої інстанції необхідно врахувати наведене у цій постанові, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, оцінити кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності і взаємозв`язку та  ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване судове рішення. 
 
Ураховуючи викладене, керуючись статтями 433, 434, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
 
ухвалив:
 
Касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.
 
Вирок Сихівського районного суду м. Львова від 27 січня 2021 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 липня 2022 року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
 
Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

 
ОСОБА_1                           ОСОБА_2                            ОСОБА_3