ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/169/23                                                     Суддя (судді) першої інстанції: Валентина ТИМОШЕНКО

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року                                                                                         м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                    Файдюка В.В.
суддів:                                        Мєзєнцева Є.І.
                                                  Собківа Я.М.
При секретарі:                              Шепель О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Азот» на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Азот» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправним і скасування рішення, -
В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство «Азот» (далі - ПАТ «Азот», позивач) звернулося до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач), в якому просило про:
- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 01 грудня 2022 року №56566589 про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року у відкритті провадження в даній адміністративній справі - відмовлено у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати, а справу направити до суду для продовження розгляду.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що відповідно до постанови від 26 грудня 2019 року виконавче провадження № 56566589 приєднано до зведеного виконавчого провадження № 59959397, яке веде ВПВР ДДВС МЮУ. Крім того, з оскаржуваної постанови слідує, що хоча вона і винесена у ВП № 56566589, однак зі змісту описової частини вбачається, що фактично вона винесена в межах зведеного виконавчого провадження, оскільки перелічені виконавчі дії, а саме: опис і арешт нерухомого майна та транспортних засобів постановами від 23 листопада 2022 року; опис і аршт транспортних засобів постановою віл 13 серпня 2020 року проведені саме в межах ЗВП № 59959397, що підтверджується копіями даних постанов.
Зважаючи на те, що спірні дії вчинені в межах зведеного виконавчого провадження щодо виконання рішень судів різних юрисдикцій, а також враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 660/612/16-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 908/2520/16 та від 24 квітня 2019 року у справі № 8050267/16-а, даний спір повинен розглядатись за правилами адміністративного судочинства.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача, що в якому заперечував проти її задоволення. Зазначив, що посилання позивача на те, що оскаржувана постанова винесена в межах зведеного виконавчого провадження № 59959397 є необґрунтованою, оскільки постанова старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 01 грудня 2022 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні винесена в рамках виконавчого провадження № 56566589, що підтверджується реквізитами даної постанови. Таким чином, дана постанова винесена в межах саме виконавчого провадження № 56566589, а не ЗВП № 59959397.
Враховуючи вищевикладене і те, що в даному випадку призначення суб`єкта оціночної діяльності здійснено в процесі виконання рішення суду саме у виконавчому провадженні № 56566589, то відповідно до ч.1 статті 74 Закону № 1404-VIII така оцінка може бути оскаржена сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з такого.
Судом встановлено, що 26 грудня 2022 року на адресу ПрАТ «АЗОТ» надійшла постанова старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Т.Є. про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ВП № 56566589 від 01 грудня 2022 року.
Зазначеною постановою ВПВР ДДВС постановлено призначити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання Приватне підприємство «Габ`яно» в особі Мокрицького С.І., який має сертифікат, виданий 09 квітня 1997 року за № 811 Фондом державного майна України спільно з Українським товариством оцінювачів, у виконавчому провадженні з примусового виконання наказу № 925/392/16, виданого 06 вересня 2017 року Господарським судом Черкаської області; суб`єкту оціночної діяльності - суб`єкту господарювання Приватне підприємство "Габ`яно" в особі Мокрицького С.І. надати письмовий звіт з питань визначення початкової вартості описаного та арештованого вищезазначеного майна без ПДВ для продажу на електронних (прилюдних) торгах.
Позивач, вважаючи постанову старшого державного виконавця ВПВР ДДВС ВП № 56566589 від 01 грудня 2022 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні протиправною, незаконною та такою, що винесена з порушенням норм чинного законодавства, звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що спірна постанова винесена в рамках саме виконавчого провадження №56566589, відкритого на підставі наказу Господарського суду Черкаської області №925/392/16, а не в межах зведеного виконавчого провадження № 59959397, у зв`язку з чим даний спір відноситься до юрисдикції господарських судів, а тому позов ПрАТ «АЗОТ» не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно п. 4 ч. 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.
Відповідно до п.1 ч.1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до постанови від 26 грудня 2019 року виконавче провадження № 56566589 приєднано до зведеного виконавчого провадження № 59959397, яке веде ВПВР ДДВС МЮУ. 
Предметом перевірки у даній справі на відповідність вимогам Закону України «Про виконавче провадження» є рішення державного виконавця щодо призначення суб`єкта оціночної діяльності, прийнятого у зведеному виконавчому провадженні.
Частиною 1 статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
За змістом п.2 ч.1 статті 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Положеннями п.1, 5 ч.1 статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.
Слід зазначити, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Відповідно до ч.1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Тобто, якщо законом було установлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.
Спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно статті 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Відповідно до ч.1 статті 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 1 статті 74 Закону №1404-VIII встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. 
Водночас, згідно статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.
Відповідно до п. 14 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження та виконуються державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження. Про об`єднання виконавчих проваджень у зведене державний виконавець виносить постанову. У разі відкриття виконавчого провадження щодо боржника, стосовно якого здійснюється зведене виконавче провадження, воно приєднується до зведеного виконавчого провадження, про що державним виконавцем виноситься постанова.
Як було зазначено вище, виконавче провадження №           56566589 приєднано до зведеного виконавчого провадження № 59959397, яке веде ВПВР ДДВС МЮУ, постановою від 26 грудня 2019 року. Крім того, факт перебування у зведеному виконавчому провадженні № 59959397 виконавчих документів судів різних юрисдикцій підтверджується постановами про приєднання виконавчих проваджень до зведеного виконавчого провадження.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 березня 2018 року у справі № 660/612/16-ц та у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 908/2520/16 визначила, що оскільки чинним законодавством не врегульовано порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, то в такому випадку потрібно застосовувати частину 1 статті 287 КАС України і вказані справи слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Крім того, згідно п. 3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», всі справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) з метою виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконавчі провадження щодо виконання рішень судів різних юрисдикцій та/чи рішень інших органів (посадових осіб), належать до юрисдикції адміністративних судів, навіть у разі, коли у зведеному виконавчому проваджені відсутнє виконавче провадження з примусового виконання рішення адміністративного суду.
Однак, Черкаським окружним адміністративним судом вказана правова позиція не була врахована під час прийняття оскаржуваної ухвали, хоча висновки Великої Палати Верховного суду є обов`язковими для судів при розгляді справ.
Натомість, суд першої інстанції дійшов висновку, що спір, з приводу якого позивач звернувся до суду, не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства та роз`яснив позивачу, що цей спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства Господарським судом Черкаської області.
Разом з тим, як вже було зазначено вище, спірні дії ВПВР ДДВС МЮУ були вчинені не під час виконання одного лише рішення господарського суду, а під час виконання зведеного виконавчого провадження щодо рішень судів, ухвалених за різними юрисдикціями.
В свою чергу, норми Господарського процесуального кодексу України не регулюють порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного або приватного виконавця щодо виконання судових рішень при вчиненні таких дій у зведеному виконавчому провадженні.
Закон України «Про виконавче провадження» також не передбачає порядку розгляду скарг па оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного чи приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій.
Таким чином, оскільки чинним законодавством не врегульовано порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, то при вирішенні питання про підсудність даної справи слід застосувати ч. 1 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України та розглядати справу за правилами адміністративного судочинства.
Відтак, висновок Черкаського окружного адміністративного суду про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі з підстав належності даної справи до юрисдикції господарських судів є помилковим та спростовується вищевикладеним.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав, передбачених п.1 ч.1 статті 170 КАС України, для відмови у відкритті провадження у адміністративній справі в цій частині позовних вимог.
За правилами ч.3 статті 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що позивач вірно звернувся до суду з даним позовом щодо оскарження постанови державного виконавця про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні в порядку адміністративного судочинства.
Отже при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, що призвело до невірного по суті вирішення справи.
Відповідно до статті 320 КАС України - підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст. ст. 312, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Азот» - задовольнити.
Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Повний текст рішення виготовлено 25 квітня 2023 року.

  Суддя-доповідач:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Є.І. Мєзєнцев

                                                                                                    Я.М. Собків