КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1540/2023
Справа 757/28209/20-ц
 
П О С Т А Н О В А

 
Іменем     України
 
13 квітня 2023 року                                                                                     
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Печерського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Батрин О.В. в м. Київ 05 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, 
 
в с т а н о в и в :
У липні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду 4184,69 грн., моральну шкоду 50000 грн., всього 54184,69 грн., з ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» - 72908,59 грн. недоплаченої суми страхового відшкодування, 354,55 грн. пені, 884,46 грн. - 3 % річних, 947,80 грн. інфляційних втрат, всього 80095,40 грн.
Заявлені вимоги мотивувала тим, що 02 листопада 2019 року о 20:30 в м. Києві по вул. Стеценка, 26 сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Volkswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем Toyota Yaris д.н.з. НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_1 і який є її власністю, при ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками. 
Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідальність даного водія була застрахована у ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» за полісом № АО/2491098 зі страховою сумою за шкоду майну - 130000 грн., франшиза 1000 грн. 
05 листопада 2019 року позивачем було подано страховій компанії повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про виплату страхового відшкодування. 26 листопада 2019 року нею було доставлено автомобіль для визначення розміру матеріального збитку, ринкової вартості автомобіля в пошкодженому стані, і за транспортні послуги сплачено 800 грн., також проведено слюсарні роботи та дефектовку по автомобіля, за що сплачено 900 грн. Згідно звіту № 803-19 від 22 листопада 2019 року про розмір вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, вартість матеріального збитку на дату оцінки 02 листопада 2019 року складає 161766 грн. За виконання звіту нею сплачено 2800 грн. Згідно звіту № 803-19 про розмір ринкової вартості в пошкодженому стані транспортного засобу, ринкова вартість автомобіля в пошкодженому стані складає 36581,97 грн. За виконання звіту нею сплачено 2500 грн. Таким чином, розмір матеріальної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 внаслідок ДТП, становить 132184,69 грн. (161766,66 грн. - 36581,97 грн. + 800 грн. + 900 грн. + 2800 грн. + 2500 грн.). 
29 січня 2020 року ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» було виплачено позивачу частину страхового відшкодування в розмірі 56091,41 грн. 30 січня 2020 року вона звернулась до страхової компанії з заявою щодо перегляду суми відшкодування в сторону збільшення, однак відповіді не отримала. Оскільки страхове відшкодування не було вчасно виплачено в повному обсязі, це дає підстави для стягнення пені, а також відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати та 3 % річних. 
Крім того, з винної особи ОСОБА_2 підлягає стягненню майнова шкода поза лімітом відповідальності страховика, франшиза в загальному розмірі 4184,69 грн. (132184,69 грн. - 129000 грн. + 1000 грн.), а також моральна шкода 50000 грн., пов`язана з наслідками пошкодження автомобіля, який тривалий час неможливо було використовувати, наявність душевних страждань у позивача, наявність тілесних ушкоджень та душевних страждань у дитини позивача, дії позивача щодо відновлення своїх порушених прав.
 
Уточнивши позовні вимоги після проведення судової автотоварознавчої експертизи, просила стягнути на свою користь з ОСОБА_2 1000 грн. матеріальної шкоди, 50000 грн. моральної шкоди, всього 51000 грн., з ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» 71904,51 грн. недоплаченої суми страхового відшкодування, 5271,65 грн. пені, 869 грн. - 3 % річних, 1300,53 грн. інфляційних втрат, всього 79345,69 грн., покласти на відповідачів судові витрати пропорційно задоволених позовних вимог.
 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2022 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 23 листопада 2022 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000 грн. у відшкодування майнової шкоди, 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди, з ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» - страхове відшкодування в розмірі 58229,26 грн., 5271,65 грн. пені, 869 грн. 3 % річних, 1300,53 грн. інфляційних втрат, всього 65670,44 грн. Стягнуто на користь позивача з ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу 2641,27 грн., судовий збір 525,44 грн., з ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» - витрати на проведення експертизи в розмірі 1015,20 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 4108,74 грн., судовий збір 817,36 грн.
                                                                        
Відповідач ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» в повному обсязі.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що 08 листопада 2019 року був проведений огляд пошкодженого автомобіля, складений акт з переліком пошкоджень, з яким позивач погодилась, підписавши його. На підставі акту огляду було складено ремонтну калькуляцію, за якою вартість відновлювального ремонту становить 135004,54 грн. з врахуванням ПДВ, а з врахуванням фізичного зносу (64,90 %) вартість відновлювального ремонту склала 68509,69 грн. з ПДВ. Оскільки позивач просила перерахувати страхове відшкодування безпосередньо на свій картковий рахунок, товариство сплатило страхове відшкодування в розмірі вартості відновлювального ремонту з врахуванням зносу та за вирахуванням ПДВ 20 % та франшизи 1000 грн. в розмірі 56091,41 грн. Проте товариство врахувало висновок № 803-19 від 22 листопада 2019 року, наданий позивачем, згідно якого ринкова вартість транспортного засобу до ДТП становить 161766,66 грн., а вартість відновлювального ремонту - 268800,92 грн. з ПДВ, тобто транспортний засіб є фізично знищеним. Тобто, товариство погодилось з тим, що транспортний засіб є фізично знищеним, та переглянуло своє рішення шляхом здійснення доплати до раніше визначеного страхового відшкодування. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію з місця ДТП. Проте суд першої інстанції не врахував п. 7.17 Методики товарознавчої експертизи, затвердженої Наказом Фонду держмайна України 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, згідно якого якщо вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого КТЗ не розраховується. Отже, наданий позивачем звіт про розмір ринкової вартості в пошкодженому стані транспортного засобу не є належним та допустимим доказом, оскільки прямо суперечить п. 7.17 Методики, яким передбачено, що в цьому випадку може бути визначена вартість утилізації КТЗ. Експертом визначено ринкову вартість в розмірі 36581,97 грн., що є меншою навіть за вартість металобрухту. Керуючись положеннями Методики, ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» визначило вартість транспортного засобу після ДТП згідно даних платформи «Auto Online», яка містить дані щодо продажу аналогічного КТЗ у такому самому технічному стані, зокрема згідно зобов`язуючої пропозиції покупець хоче придбати даний автомобіль за 91000 грн., що є реальним підтвердженням вартості даного транспортного засобу після ДТП. Товариство здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 69766,66 грн. (70766,66 - 1000 франшиза), які було перераховано двома платежами, що є справедливим розміром страхового відшкодування. 
Звертав увагу, що позивачем не наведено жодних обґрунтувань, які б свідчили про порушення ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» вимог Закону України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів» щодо порядку або строків виплати страхового відшкодування.
Наголошував, що позивачем не спростовано висновки страховика про розмір страхового відшкодування, в разі незгоди з яким позивач не був позбавлений можливості звернутись до суду з клопотанням про проведення відповідної судової автотоварознавчої експертизи з метою визначення вартості пошкодженого автомобіля після ДТП та спростування вартості автомобіля після ДТП, зазначеної в зобов`язуючій пропозиції.
Вказував, що судом не звернуто увагу, що позивач у заяві про страхове відшкодування від 05 листопада 2019 року погодилася зі способом і розміром збитку, розрахованим страховиком. Враховуючи, що страховик та потерпіла особа досягли згоди про спосіб здійснення страхового відшкодування, розмір страхового відшкодування було правомірно визначено у спосіб, визначений страховиком на підставі даних онлайн аукціону та зобов`язуючої пропозиції щодо купівлі аналогічного транспортного засобу. В зв`язку з виплатою страхового відшкодування в повному обсязі вважав необґрунтованими стягнення зі страховика штрафних санкцій, а висновок суду про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат не ґрунтується на вимогах законодавства, оскільки ст. 625 ЦК України до деліктних правовідносин не застосовується, а права та обов`язки сторін по справі виникли з позадоговірних відносин.
Вартість проведення даної експертизи, сплачена ОСОБА_1 , становить 1015 грн. (а. с. 222).
 
У відзиві на апеляційну скаргу, поданому представником позивача ОСОБА_4, позивач заперечувала проти апеляційної скарги, спростовувала доводи апеляційної скарги та просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Враховуючи, що апеляційну скаргу подано лише відповідачем ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант», а інший відповідач ОСОБА_2 власної апеляційної скарги не подав, враховуючи процесуальну самостійність кожного учасника справи при апеляційному оскарженні, справа переглядається лише в частині вимог і висновків суду першої інстанції щодо відповідача ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант».
Рішення суду першої інстанції в зазначеній частині даним вимогам закону  відповідає.
 
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки 02 листопада 2019 року з вини ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант», відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний позивачу автомобіль Toyota Yaris отримав механічні ушкодження, чим позивачу заподіяно майнової шкоди, страхова компанія виплатила страхове відшкодування не в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню недоплачений розмір страхового відшкодування, а також штрафні санкції у вигляді пені, передбаченої ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 3 % річних та інфляційні втрати відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.
 
Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.
 
Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 є власником автомобіля Toyota Yaris д.н.з. НОМЕР_2   (а. с. 12).
Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року в справі № 761/44243/19, ОСОБА_2 02 листопада 2019 року о 20:30 в м. Києві по вул. Стеценка, керуючи автомобілем марки Volkswagen д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Toyota Yaris д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , при ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень з механічними збитками, чим порушив п.п. 12.1, 13.1 ПДР, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП (а. с. 18).
Листом від 31 березня 2020 року МТСБУ повідомлено на адвокатський запит, що договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/2491098 щодо забезпечення автомобіля Volkswagen  Transporter д.н.з. НОМЕР_1 укладено зі страховиком ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант», страхова сума за шкоду майну 130000 грн., франшиза 1000 грн. (а. с. 19).
05 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від потерпілого, вказавши розмір страхового відшкодування 174000 грн. та моральну шкоду, а також з заявою про виплату страхового відшкодування, в якій для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків запропоновано представнику ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» з`явитися за місцезнаходженням автомобіля (а. с. 20 - 21).
На а. с. 102 знаходиться копія заяви ОСОБА_1 до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про страхове відшкодування від 05 листопада 2019 року, в якій позивач просила виплату страхового відшкодування здійснити на її банківський рахунок; підтвердила своїм підписом, що погоджується із способом і розміром збитку, розрахованим страховиком.
На а. с. 107 - 108 знаходиться копія протоколу огляду транспортного засобу від 08 листопада 2019 року з описом пошкоджень, підписаного ОСОБА_1 .
На а. с. 103 знаходиться копія аварійного сертифікату 22-D/61/7 від 12 листопада 2019 року з розрахунку вартості матеріального збитку, завданого транспортного засобу Toyota Yaris д.н.з. НОМЕР_2 , згідно якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу згідно калькуляції 135004,54 грн., ринкова вартість транспортного засобу до моменту пошкодження відповідно до звіту/консультації 22-D/61/7 - 179895,32 грн., коефіцієнт фізичного зносу 0,649; вартість відновлювального ремонту з врахуванням фізичного зносу 68509,69 грн. з урахуванням ПДВ, таким чином, розмір матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, приймається рівним вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу запчастин 57091,41 грн. (без урахування ПДВ).
На а. с. 110 - 111 знаходиться копія розрахунку страхового відшкодування, затвердженого ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант», та копія страхового акту від 29 січня 2020 року.
На а. с. 25 - 31 знаходиться копія звіту № 803-19 про розмір вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota Yaris д.н.з. НОМЕР_2 , складеного 22 листопада 2019 року ФОП ОСОБА_3 на замовлення ОСОБА_1 , згідно якого вартість відновлювального ремонту складає 268800,92 грн., ринкова вартість 161766,66 грн., вартість матеріального збитку - 161766,66 грн. Вартість складення даного звіту, сплачена ОСОБА_1 , становить 2800 грн. (а. с. 43).
На а. с. 44 - 49 знаходиться копія звіту № 803-19 про розмір ринкової вартості в пошкодженому стані транспортного засобу Toyota Yaris д.н.з. НОМЕР_2 , складеного 22 листопада 2019 року ФОП ОСОБА_3 на замовлення ОСОБА_1 , згідно якого розмір ринкової вартості в пошкодженому стані автомобіля Toyota Yaris д.н.з. НОМЕР_2 на дату оцінки 02 листопада 2019 року складає 36581,97 грн. Вартість складення даного звіту, сплачена ОСОБА_1 , становить 2500 грн. (а. с. 58).
На а. с. 23 - 24 знаходиться копія акту виконаних робіт від 26 листопада 2019 року, згідно яких ТОВ «ВІДІ Автострада» проведено слюсарні роботи та дефектовку автомобіля Toyota Yaris д.н.з. НОМЕР_2 в розмірі 900 грн., а також копія квитанції про сплату вказаної суми.
29 січня 2020 року ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рахунок ОСОБА_1 сплачено страхове відшкодування в розмірі 56091 грн. (а. с. 59, 112).
30 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» з заявою, в якій просила переглянути суму відшкодування в сторону збільшення, до якої додано копії звітів № 803-19 від 22 листопада 2019 року про розмір вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota Yaris та про розмір ринкової вартості в пошкодженому стані транспортного засобу Toyota Yaris (а. с. 60).
На а. с. 113 - 117 знаходиться копія договору № 38072131 про надання послуг з надання доступу до програмної платформи для розміщення оголошень про оцінку транспортних засобів та іншого майна з можливістю їх продажу, укладеного 25 листопада 2016 року ТОВ «Аудатекс Україна» та ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант», згідно п. 4.5 якого цінові пропозиції покупців на оголошення про оцінку та/або продаж майна можуть використовуватися для визначення і підтвердження дійсної (ринкової) вартості майна. 
На а. с. 118 знаходиться скріншот програмної платформи Audatex, згідно якої найвища зобов`язуюча пропозиція визначення вартості майна (б/в або у пошкодженому стані) автомобіля Toyota Yaris становить 91000 грн. 
На а. с. 119 - 120 знаходиться копія розрахунку страхового відшкодування, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля 268800,92 грн., ринкова вартість автомобіля на момент ДТП - 161766,66 грн., вартість залишків у разі конструктивного знищення - 91000 грн., сума сплачених страхових відшкодувань за цим випадком - 56091,41 грн., підсумкова сума страхового відшкодування - 13675,25 грн., а також копія страхового акту № ЦВ/19/6260/1.
20 липня 2020 року ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» здійснено доплату страхового відшкодування на рахунок ОСОБА_1 в розмірі 13675,25 грн. (а. с. 121).
Листом від 21 липня 2020 року ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» повідомлено ОСОБА_1 щодо прийнятого рішення про проведення доплати страхового відшкодування і наведено його розрахунок.
На а. с. 166 - 174 знаходиться копія висновку експерта від 02 листопада 2021 року № СЕ-19/111-21/35242-АВ за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, згідно якого ринкова вартість автомобіля Toyota Yaris д.н.з. НОМЕР_2 до його пошкодження при ДТП, яка мала місце 02 листопада 2019 року, станом на 02 листопада 2019 року становила 150052,62 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля становила 121995,92 грн., ринкова вартість автомобіля після його пошкодження в ДТП, яка мала місце 02 листопада 2019 року, станом на 02 листопада 2019 року становила 28056,70 грн., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, станом на 02 листопада 2019 року становила 150052,62 грн.
 
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
                                                                                                                        
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
 
З огляду на викладене вина водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем Volkswagen д.н.з. НОМЕР_1 , у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, є доведеною згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року в справі № 761/44243/19 і ніким не заперечена.
 
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
За правилами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
 
Отже, страховик відповідальності винної у дорожньо-транспортній пригоді особи на підставі спеціальної норми п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, а різницю між реальними збитками і сумами в межах ліміту відповідальності на підставі ст. 1194 ЦК відшкодовує особа, яка завдала збитків.
 
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України).
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
На підтвердження обставин, якими ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги, нею надано звіти № 803-19 про розмір вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota Yaris д.н.з. НОМЕР_2 , а також № 803-19 про розмір ринкової вартості в пошкодженому стані транспортного засобу Toyota Yaris д.н.з. НОМЕР_2 , складені 22 листопада 2019 року ФОП ОСОБА_3 на замовлення ОСОБА_1 .
 
Крім того, за клопотанням позивача в справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу, висновком якої від 02 листопада 2021 року № СЕ-19/111-21/35242-АВ визначено, що ринкова вартість автомобіля Toyota Yaris д.н.з. НОМЕР_2 до його пошкодження при ДТП, яка мала місце 02 листопада 2019 року, станом на 02 листопада 2019 року становила 150052,62 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля становила 121995,92 грн., ринкова вартість автомобіля після його пошкодження в ДТП, яка мала місце 02 листопада 2019 року, станом на 02 листопада 2019 року становила 28056,70 грн., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, станом на 02 листопада 2019 року становила 150052,62 грн. (а. с. 166 - 175).
Даний висновок судом прийнято як належний та допустимий доказ розміру заподіяного позивачу матеріального збитку.
 
Встановивши на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідачем ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» станом на час ухвалення рішення було частково здійснено виплату позивачу страхового відшкодування в загальному розмірі 69766,66 грн., при цьому розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи становить 150052,62 грн., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що належна до виплати сума невиплаченого страхового відшкодування має становити 58229,26 грн. з розрахунку 130000 грн. (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну) - 69766,66 грн. (сума виплаченого страхового відшкодування) - 1000 грн. (сума франшизи).
 
Апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що страхове відшкодування виплачено в справедливому розмірі 69766,66 грн., і позивачем у позові не наведено жодних обґрунтувань, які  б свідчили про порушення відповідачем вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо порядку або строків страхового відшкодування, з огляду на положення п. 36.7 ст. 36 даного Закону, відповідно до якого рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.
Звернення до суду з даним позовом є реалізацією передбаченого законодавством права позивача на оскарження рішення страховика про здійснення страхового відшкодування в оціненому ним розмірі.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд також відхиляє як неприйнятні аргументи відповідача в апеляційній скарзі, що позивач у заяві про страхове відшкодування від 05 листопада 2019 року погодилася зі способом і розміром збитку, розрахованим страховиком, відтак розмір страхового відшкодування було правомірно визначено на підставі даних онлайн аукціону та зобов`язуючої пропозиції щодо купівлі аналогічного транспортного засобу в такому ж технічному стані, на що суд першої інстанції, згідно доводів ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант», уваги не звернув.
 
Апеляційний суд враховує, що надруковане у бланку поданої до страховика заяви від 05 листопада 2019 року застереження про згоду заявника на спосіб і розмір збитку, розрахованого страховиком, до фактичного обрання такого способу розрахунку і здійснення цього розрахунку, яке було здійснено відповідачем 29 січня 2020 року, не може обмежувати потерпілу особу в праві оскарження в судовому порядку рішення страховика про здійснення страхового відшкодування, оскільки особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.
 
Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги про прийняття судом неналежних доказів, а саме наданого позивачем звіту № 803-19 від 22 листопада 2019 року про розмір ринкової вартості в пошкодженому стані транспортного засобу, який суперечить п. 7.17 Методики товарознавчої експертизи, затвердженої наказом Фонду держмайна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, з огляду на те, що розмір заподіяної ОСОБА_1 шкоди судом першої інстанції визначався не на підставі зазначеного відповідачем доказу, а лише на підставі висновку судової товарознавчої експертизи, і аргументів щодо неналежності або недопустимості даного доказу апеляційна скарга не містить. 
 
Враховуючи наведене, не підлягають оцінці доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що в даному звіті суб`єктом оціночної діяльності визначено ринкову вартість транспортного засобу в пошкодженому стані, що прямо суперечить п. 7.17 Методики, а крім того, визначено вартість автомобіля у вочевидь заниженому розмірі 36581,97 грн.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
 
Оскільки страховик не здійснив виплату страхового відшкодування в повному обсязі, судом першої інстанції також правомірно стягнуто з відповідача на користь відповідача пеню в розмірі 5271,65 грн. на підставі п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», збитки від інфляції в розмірі 1300,53 грн. та 3 % річних в розмірі 869 грн. відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення грошового зобов`язання перед позивачем по сплаті страхового відшкодування, виконаного відповідачем не в повному обсязі, за період з 04 лютого 2020 року по 30 червня 2020 року відповідно до розрахунку, наданого позивачем, який відповідачем не спростовано ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі і зустрічного контррозрахунку не надано.
 
Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для стягнення 3 % річних та інфляційних втрат з посиланням на відсутність між сторонами договірних правовідносин, враховуючи наступне.
Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) сформулювала правовий висновок про те, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.
Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Законодавством передбачене нарахування пені за відповідне прострочення відповідача у разі його наявності. Також, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, до прострочення страховика застосовується частина друга статті 625 ЦК України.
Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення штрафних санкцій з посиланням на правомірність дій страховика, яким виплачено суму страхового відшкодування на підставі поданих позивачем доказів та в порядку, встановленому законом, з огляду на правові висновки Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2019 року в справі № 761/6406/16-ц (провадження № 61-34162св18), в якій суд касаційної інстанції дійшов висновку, що оскільки страховик належним чином не виконав зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування потерпілій особі (а саме, виплатив його не в повному обсязі), у межах позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних, інфляційні втрати та пеня згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
 
Апеляційний суд приймає до уваги, що зобов`язання по виплаті страхового відшкодування відповідачем було виконане, проте не в повному обсязі, враховуючи, що ОСОБА_1 зазначалася орієнтовна сума збитків в повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду в розмірі 174000 грн. (а. с. 20), а страховиком до закінчення 90-денного строку з дня отримання заяви про виплату страхового відшкодування від 05 листопада 2019 року, встановленого п. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплачено страхове відшкодування до дня пред`явлення позову лише в розмірі 56091,41 грн., який страховиком з потерпілою особою не погоджено.
 
Задовольняючи позов, судом першої інстанції здійснено розподіл судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог та стягнуто з ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь позивача витрати на проведення експертизи в розмірі 1015,20 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 4108,73 грн. та судовий збір в розмірі 817,36 грн., і доводів в частині розподілу судових витрат апеляційна скарга не містить.
 
Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до переоцінки доказів, яким було надано належної оцінки судом, і не спростовують висновків суду першої інстанції.
 
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
 
Керуючись ст. 7, 367, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, 
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Судді :                                                                                                            Кашперська Т.Ц.
 
                                                                                                                        Фінагеєв В.О.
 
                                                                                                                        Яворський М.А.