Справа № 305/95/22

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.05.2023                 м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Сотника В. М., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/170/22 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Сотника В. М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 11.02.2022. 
       Цією постановою:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі  однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік.
       Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь держави 496 грн 20 коп. судового збору.
       З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 238223 від 12.12.2021 та постанови судді від 11.02.2022 вбачається, що  ОСОБА_1 12.12.2021 о 23 год 53 хв в смт. Ясіня по вул. Миру, Рахівського району Закарпатської області, керував автомобілем марки «Nissan Patrol» д.н.з НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, відмовився на місці зупинки. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       В апеляційній скарзі захисник-адвокат Сотник В. М. просить скасувати постанову судді від 11.02.2022 та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення. Вважає оскаржувану постанову незаконною та такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи, а відомості у протоколі не відповідають фактичним обставинам. ОСОБА_1 12.12.2021 близько о 23 год 40 хв рухався в смт Ясіня, Рахівського району Закарпатської області та був зупинений працівниками поліції. Коли його зупинили, до автомобіля підійшли два працівника поліції, один з яких здійснював відеозйомку на свій особистий мобільний телефон, а другий працівник поліції почав йому говорити щоб він надав йому свій технічний паспорт на автомобіль та посвідчення водія. ОСОБА_1 спочатку нічого не зрозумів, а саме на підставі чого було здійснено зупинку його транспортного засобу та чому працівник поліції здійснює відеозйомку на особистий мобільний телефон. 

-2-

       Після чого, він надав для огляду працівникам поліції посвідчення водія на автомобіль, який вони оглянули записали відомості і почали питати технічний паспорт. На сказане, він запитав для чого їм його технічний паспорт, нащо отримав відповідь про те, що його підозрюють проте, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Від отриманої відповіді, ОСОБА_1 розгубився так як я не перебував в стані алкогольного сп`яніння і також водночас його це обурило, тому що в діях працівників поліції не було підстав для зупинки, ні підстав здійснювати відеозйомку на особистий мобільний телефон. Далі він сказав працівникам поліції, на підставі чого здійснили його зупинку та чому вони здійснюють відеозйомку на особистий мобільний телефон. На вказане запитання, від працівників поліції відповіді не отримав, але вони після цього почали себе відносно нього агресивно поводити та один із працівників поліції запитав, чи готовий він проїхати з ними до медичного закладу для проходження огляду на встановлення стану його алкогольного сп`яніння. На вказану пропозицію він погодився проїхати з працівниками поліції тобто до медичного закладу для освідчення так як він був спокійний тому, що не вживав ніякого алкоголю. Окрім того, жодних пропозицій ОСОБА_1 про можливість проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу працівники поліції не висловлювали, а одразу намагались його доправити до Рахівської районної лікарні. Також відеозаписом, який до того ж здійснювався на мобільний телефон, не зафіксовано жодної відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння ні на місці зупинки, ні в закладі охорони здоров`я, тому в разі відсутності відеофіксації безпідставно не було залучено двох свідків. Окрім того, вказує на невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення, вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки відомості про особу правопорушника викладено нерозбірливо. 
       Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Сотника В. М., які підтримали апеляційну скарогу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
       Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення 
-3-

стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Відповідно до пункту 7 вказаної Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).
З матеріалів справи та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що  ОСОБА_1 12.12.2021 о 23 год 53 хв в смт Ясіня по вул. Миру, Рахівського району Закарпатської області, керував автомобілем марки «Nissan Patrol» д.н.з НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, відмовився на місці зупинки. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Незважаючи на заперечення своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею першої інстанції та наведених у постанові доказів.
Зокрема, вина ОСОБА_1 стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 238223 від 12.12.2021, яким зафіксовано обставини вчиненого правопорушення та який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. 
Згідно направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12.12.2021, ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп?яніння відмовився.
На відеозаписі зафіксована розмова працівників поліції з ОСОБА_1 , де його було зупинено та запропоновано пройти медичне обстеження на стан алкогольного сп?яніння, від чого ОСОБА_1 відмовився на місці зупинки транспортного засобу.
Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 939417 від 12.12.2021, 
-4-

ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.
Оцінка доказів відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
       У супереч доводам апеляційної скарги, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 238223 від 12.12.2021 зазначено: дату і місце його складення; посаду, прізвище, ім`я та по батькові працівника поліції, який склав протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; а також зазначено, що роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. 
Доводи з приводу відсутності відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис події правопорушення не є слушними, оскільки, нормами ст. 256 КУпАП не передбачено зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення технічного засобу, на який здійснювалася відеозйомка.
       Матеріали справи не містять доказів про порушення інспектором з СРПП Рахівського РВП Савчуком І. Ю. законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки поліцейським дотримано вимоги ч. 2 ст. 251, ст. 256, 265-2, 266, 268 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 238223 від 12.12.2021 складено відповідно до вимог, встановлених ст. 256 цього Кодексу, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.
З установлених апеляційним судом обставин вбачається, що ОСОБА_1 після зупинки транспортного засобу відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. 
При цьому апеляційний суд враховує, що згідно п. 1.2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, до ознак алкогольного сп`яніння, окрім інших, віднесено: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці, тобто ті ознаки, що мали місце у випадку зупинки водія ОСОБА_1 . 
Враховуючи викладене та всупереч доводів апеляційної скарги, у інспектора поліції були наявні всі підстави для ініціювання проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, від проходження якого останній відмовився, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.
При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи не знайшли свого підтвердження. 
Доводи сторони захисту в апеляційній скарзі щодо порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан сп`яніння, передбачено ст. 266 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, апеляційний не приймає до уваги, оскільки це не підтверджено жодними доказами.
Апеляційний суд оглянув відеозапис долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що ОСОБА_1 на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, відмовився. 
-5-
Жодних заяв або клопотань, або інших пояснень ОСОБА_1 з приводу незаконних дій працівників поліції, у тому числі таких, що пов`язані з порушення порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, матеріали провадження не містять, а незгода з діями працівників поліції була висловлена ним лише під час розгляду справи в суді, що можна розцінювати, як спосіб захисту останнього.
Разом з тим, ні ОСОБА_1 , ні його захисником не надано жодних відомостей щодо звернення із заявою до відповідних органів з метою ініціювання проведення службової перевірки з приводу незаконності дій працівників поліції, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд відхиляє.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суддею першої інстанції, ОСОБА_1 обґрунтовано визнано винним у порушенні вимог, які передбачені пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України та вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.
Щодо твердження захисника про те, що відеозапис є недопустимим доказом в справі, оскільки здійснювався на телефон, на переконання апеляційного суду також є безпідставними та не відповідають дійсності. 
До того ж апеляційний суд переглянув відеозапис долучений до проколу про адміністративне правопорушення та встановив, що зафіксовані на ньому обставини стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Відеозапис, що долучений до матеріалів провадження, узгоджується з іншими доказами в справі, які у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.
У зв`язку з наведеним, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що під час відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не було залучено двох свідків, оскільки диспозицією ст. 266 КУпАП визначено, що свідки залучаються лише у випадку неможливості фіксації технічними засобами відмови водія від проходження огляду в встановленому законом порядку.
Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.
Стосовно інших доводів апеляційної скарги захисника, то вони також не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.
Також судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на оди рік відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, допущене ОСОБА_1 порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка 
-6-

керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.
При цьому, апеляційний суд враховує, що в рішенні у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10. 2008) Європейський суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.
Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.
Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення накладене на ОСОБА_1 , відповідає характеру вчиненого правопорушення, встановлене у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для його зміни не вбачається.
Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга захисника-адвоката Сотника В. М. задоволенню не підлягає.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Сотника В. М. залишити без задоволення, а постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 10.02.2022 щодо ОСОБА_3 , - без змін.
Постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя