Номер провадження: 33/813/1106/23
Номер справи місцевого суду: 515/316/23 
Головуючий у першій інстанції Тимошенко С. В. 
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2023 року                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,
за участю:
секретаря Хухрова С.В.,
захисника ОСОБА_1 – адвоката Паюл Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1  – адвоката Паюл Тетяни Іллівни на постанову Татарбунарського районного суду Одеської області  від 16 травня 2023 року про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2, ч.2 ст.187 Кодексу України про адміністративні правопорушення,  
ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою по АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173, ч.2 ст.187 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) та накладено адміністративне стягнення з урахуванням ст. 36 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподаткованих мінімумів громадян в сумі 255 грн. в дохід держави. 

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 23.11.2022 року відносно ОСОБА_1 було встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік та застосовані обмеження, зокрема, заборонено відлучатись з постійного місця проживання в період часу з 22.00 год. до 05.00 год. наступного дня, та зобов`язано з`являтися на реєстрацію до ВП № 2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області чотири рази на місяць - кожної суботи місяця з 08.00 – 12.00 год.
 Однак, 14.02.2023 року о 23.19 год. та 00.23 год., а також 28.03.2023 року о 23.58 год., ОСОБА_1 на момент перевірки працівниками поліції був відсутній за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , та також 04.03.2023 року, 11.03.2023 року, та  25.03.2023 року не прибув на реєстрацію до ВП № 2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, чим порушив правила адміністративного нагляду. Дані правопорушення вчинені ним повторно протягом року.
Крім того, 15 березня 2023 року приблизно о 21 год. ОСОБА_1 за місцем мешкання – по АДРЕСА_2 висловлювався словами нецензурного змісту на  адресу тітки ОСОБА_2 , чим вчинив психологічне домашнє насильство та завдав шкоди її психічному здоров`ю, на підставі яого був складений протокол про адміністративне правопорушення .
З цих підстав працівниками поліції були складені протоколи про адміністративні правопорушення серії ВАВ № 165819, серії ВАВ № 165835, серії АПР18 № 008259, серії ВАБ № 934841, серії ВАБ № 934842, серії ВАБ № 934846, серії ВАБ № 934859 та серії ВАБ № 934860. Дії ОСОБА_1 у своїй сукупності були кваліфіковані за ч.2 ст.187, ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки він порушив правила адміністративного нагляду повторно протягом року, а також вчинив домашнє насильство по відношенню до своєї тітки ОСОБА_2 .

Зазначені обставини стали підставою для винесення постанови Татарбунарського районного суду Одеської області від 16 травня 2023 року про об`єднання вказаних матеріалів адміністративних проваджень (а.с.127), а потім - оскаржуваної постанови Татарбунарського районного суду Одеської області від 16 травня 2023 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч.1 ст.173, ч.2 ст.187 КУпАП (а.с.128).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, 29.05.2023 року, представник ОСОБА_1 – адвокат Паюл Т.І. подала на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення (а.с.130-131).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, в судове засідання до суду апеляційної інстанції, призначене на 27.06.2023 року прибула представник ОСОБА_1 – адвокат Паюл Т.І., яка апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити (а.с.141-143).

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з положеннями ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається із протоколу серії ВАВ №165819, 12.02.2023 року о 23 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_3 , під час перевірки громадянина ОСОБА_1 , відносно якого встановлений гласний адміністративний нагляд, був виявлений факт відсутності останнього за місцем проживання у нічний час доби повторного протягом календарного року. Своїми діями ОСОБА_1 вичинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.187 КУпАП (а.с.21).
Як вбачається із протоколу серії АПР18 №008259, 14.02.2023 року о 00 год. 23 хв. за адресою АДРЕСА_3 , під час перевірки громадянина ОСОБА_1 , відносно якого встановлений гласний адміністративний нагляд, був виявлений факт відсутності останнього за місцем проживання у нічний час доби повторного протягом календарного року. Своїми діями ОСОБА_1 вичинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.187 КУпАП (а.с.35).
Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №165835, 14.02.2023 року о 23 год. 19 хв. за адресою АДРЕСА_3 , під час перевірки громадянина ОСОБА_1 , відносно якого встановлений гласний адміністративний нагляд, був виявлений факт відсутності останнього за місцем проживання у нічний час доби повторного протягом календарного року. Своїми діями ОСОБА_1 вичинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.187 КУпАП (а.с.5).

Таким чином, із вищевказаного вбачається, що правопорушення, яке інкримінується в вину згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №165819 – було здійснено 12.02.2023 року, згідно протоколу серії ВАВ №165835 - 14.02.2023 року, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №008259 – 14.02.2023 року.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова Татарбунарського районного суду Одеської області постановлена 16 травня 2023 року. 

Враховуючи, що датою виявлення адміністративних правопорушень за протоколом серії ВАВ №165819 – 12.02.2023 року, за протоколом серії ВАВ №165835 є 14.02.2023 року, за протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 №008259 – 14.02.2023 року, то на день винесення оскаржуваної постанови 16.05.2023 року – трьох-місячні строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ч. 2 ст. 38 КУпАП, спливли.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд дійшов висновку, про те, що на час розгляду справи апеляційним судом, тримісячний строк накладання адміністративного стягнення за протоколами про адміністративне правопорушення серії ВАВ №165819, серії ВАВ №165835, серії АПР18 №008259, передбачений ст. 38 КУпАП сплив, що свідчить про існування підстав для закриття провадження по справі в цій частині на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.
Оскільки, згідно з п.7 ч.1 ст.247 КУпАП на момент розгляду справи за протоколами про адміністративне правопорушення серії ВАВ №165835, серії ВАВ №165819, серії АПР18 №008259 цей строк закінчився, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Крім того, визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 934846, а.с. 76), суд першої інстанції дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. 
Однак з таким твердженням не погоджується суд апеляційної інстанції, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до положень ч.1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення – тягнуть за собою громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин або адміністративний арешт на строк до семи діб.

Таким чином, об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян, а об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Згідно абз. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі – Закону), домашнє насильство – діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно абз. 14 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону психологічне насильство – форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї, направлена на її емоційну невпевненість.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №934846, 15.03.2023 року о 21 год. 00 хв. ОСОБА_1 , знаходячись за місцем проживання – АДРЕСА_3 , неодноразово висловлювався словами нецензурного змісту на адресу своєї тітки – громадянки ОСОБА_2 , чим вчинив психологічне домашнє насильство (а.с.76).
На обґрунтування вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, матеріали справи містять заяву та пояснення ОСОБА_2 , на основі яких складено протокол про адміністративне правопорушення (а.с.80-82).
У своїх поясненнях ОСОБА_2 вказувала на те, що 18.03.2023 року, близько 21 год. 00 хв., її племінник ОСОБА_1 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, зайшов до її будинку і почав конфлікт, в ході якого, неодноразово висловлювався нецензурними словами та погрожував фізичною розправою (а.с.81).
Разом із тим, обставини домашнього насильства, описані у протоколі, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено не лише про характер вчиненого психологічного насильства відносно його тітки – ОСОБА_2 , а й про можливість завдання чи завдання внаслідок цього шкоди її психічному здоров`ю.
При цьому, можлива нецензурна лайка в межах конфлікту, який склався між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 18.03.2023 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Виходячи з вищевикладеного, можна дійти висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній обов`язковий елемент складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, його об`єктивної сторони, а саме ознак доказів завдання чи можливість завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку із чим, постанова, в частині притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ №934848, підлягає скасуванню, з постановленням нової - про закриття провадження відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Стосовно притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за 4 протоколами про адміністративне правопорушення: серії ВАБ №944842 (а.с.46), серії ВАБ 934841 (а.с.61), серії ВАБ № 934846 (а.с.76), серії ВАБ № 934859 (а.с.88) про вчинення ОСОБА_1 правопорушень, передбачених ч. 2 ст.187 КУпАП, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КУпАП, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 23.11.2022 року відносно ОСОБА_1 було встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік та застосовані обмеження, зокрема, заборонено відлучатись з постійного місця проживання в період часу з 22.00 год. до 05.00 год. наступного дня, та зобов`язано з`являтися на реєстрацію до ВП № 2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області чотири рази на місяць - кожної суботи місяця з 08.00 – 12.00 год.
Під складом адміністративного правопорушення, передбачених ч.2 ст. 187 КУпАП розуміється встановлена адміністративним законом сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Відповідно до ст. 187 КУпАП, порушення правил адміністративного нагляду особами, щодо яких встановлено такий нагляд, а саме: 1) неявка за викликом органу Національної поліції у вказаний термін і ненадання усних або письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням правил адміністративного нагляду; 2) неповідомлення працівників Національної поліції, які здійснюють адміністративний нагляд, про зміну місця роботи чи проживання або про виїзд за межі району (міста) у службових справах; 3) порушення заборони виходу з будинку (квартири) у визначений час, який не може перевищувати восьми годин на добу; 4) порушення заборони перебування у визначених місцях району (міста); 5) нереєстрація в органі Національної поліції - тягнуть за собою накладення штрафу від трьох до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вони вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення, - тягнуть за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти відсотків заробітку, а в разі, якщо за обставинами справи з урахуванням особи порушника застосування цих заходів буде визнано недостатнім, - адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб.
Положеннями ч. 2 ст. 187 КУпАП передбачена відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вони вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

Отже, у конкретному випадку законом визначено, що суб`єктом складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КУпАП є особа, яка повторно протягом року піддавалася адміністративному стягненню за дії, передбачені ч. 1 ст. 187 КУпАП.
Таким чином, при кваліфікації дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 187 КУпАП, обов`язковому доведенню підлягає те, що особа, щодо якої порушено провадження у справі про адміністративне правопорушення, повторно протягом року піддавалась адміністративному стягненню за порушення правил адміністративного нагляду.
Як вбачається з матеріалів справи правопорушник ОСОБА_1 20 січня 2023 року, тобто протягом року, притягувався до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 187 КУпАП (а.с.92).
Згідно зазначених норм закону особу можливо притягнути до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення тільки на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, в якому встановлені місце, час вчинення, фактичні обставини події та кваліфікуючі ознаки правопорушення.

Так, суд апеляційної інстанції погоджується з твердження суду першої інстанції про те, що вина  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.187 КУпАП підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколами про адміністративні правопорушення серії ВАВ № 934842, серії 934841, серії ВАБ № 934846 та  серії ВАБ № 934859 реєстрацією правопорушень; копією ІD-картки; довідкою про звільнення; постановою Татарбунарського районного суду від 20.01.2023 р. про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності; реєстраційним листком; ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 23.11.2022 року про встановлення адміністративного нагляду щодо ОСОБА_1 ; заявою ОСОБА_2 та її поясненнями; поясненнями ОСОБА_1 ; рапортом працівника поліції.

Отже, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КУпАП є законними, обґрунтованими та такими, які підтверджені належним чином, та є такими, що відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи заявника апеляційної скарги представника ОСОБА_1 – адвоката Паюл Т.І. про те, що ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КУпАП, з посиланням на те, що він не відає, що коїть, не може самостійно розрізняти години, часи, тижні, а лише може це здійснювати за допомогою сторонньої особи, суд оцінює критично, і не приймає їх до уваги, оскільки правопорушник ОСОБА_1 не визнаний в установленому законом порядку обмежено дієздатним або недієздатним, а тому вчинені ним дії не спростовують його вини у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 КУпАП.
Апеляційний суд розцінює зазначені доводи апеляційної скарги, як спосіб захисту, спрямований на уникнення відповідальності за вчинення правопорушення.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне роз`яснити, що законодавство вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку висуває поліцейський, був спростований фактами захисту, встановленими на підставі доказів, - і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням або її спростування.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильні висновки суду першої інстанції. Зазначені доводи є аналогічними тим, яким надана оцінка в постанові суду першої інстанції, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Суд також враховує, що у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради Європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого, звертається увага на те, що виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту.        

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція),, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Керуючись ст.ст. 268, 283, 287, 289, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд 
        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Паюл Тетяни Іллівни задовольнити частково.

Постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 16 травня 2023 року змінити.
Постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 16 травня 2023 року, в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч.2 ст.187 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно протоколів про адміністративні правопорушення серії ВАВ №165835, серії ВАВ №165819, серії АПР18 №008259, скасувати.
У зв`язку з цим, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 за ч.2 ст.187 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно протоколів серії ВАВ №165835, серії ВАВ №165819, серії АПР18 №008259, закрити, у зв`язку із закінченням строків притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (протокол серії ВАБ №934846) закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

В решті постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 16 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови у зв`язку з перебуванням судді на навчанні в Національній школі суддів України в онлайн-режимі, через платформу «Zооm», складено 04.07.2023 року. 

Суддя Одеського апеляційного суду                                        С.М. Сегеда