Ухвала
 
27 квітня 2023 року
м. Київ
 
справа № 160/3915/22
провадження № 61-4627ск23
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Індустріального відділу Державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Індустріального відділу Державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
 
Позовна заява мотивована тим, що 26 січня 2022 року через мобільний застосунок «Монобанк»  ОСОБА_1 дізнався про обмеження рахунків у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження № 68365990 щодо примусового стягнення з нього судових витрат у розмірі 3 831,47 грн за виконавчим листом № 202/4391/16-ц. Позивач вважає дії відповідача щодо арешту його рахунків незаконними, оскільки рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист № 202/4391/16-ц, на його думку є помилковим та таким, що не може бути виконаним, а дії виконавця - незаконними.
 
27 січня 2022 року, 28 січня 2022 року, 11 лютого 2022 року позивач звертався до відповідача із клопотаннями щодо зняття арешту з грошових коштів. Відповідями відповідача від 09 лютого 2022 року за вих № 6663 та від 15 лютого 2022 року за вих. № 7593 було проінформовано позивача про відмову у задоволенні заявлених позивачем клопотань, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
 
На підставі зазначеного та з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив: визнати діяльність начальника Індустріального ВДВС у м. Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Півня С.В. протиправною; зобов`язати Індустріальний ВДВС у м. Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) до з`ясування обставин та остаточного вирішення, як має стягуватись судовий збір з особи, яка звільнена від сплати судового збору, зупинити виконання виконавчого провадження № 68365990 та зняти арешт з рахунків  ОСОБА_1 ; з метою компенсації нанесеної моральної шкоди - вибачитись перед  ОСОБА_1 .
 
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2023 року, у задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовлено.
 
Судові рішення мотивовані тим, що дії державного виконавця були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця. 
 
При цьому, апеляційним судом відхилено доводи апеляційної скарги про те, що державному виконавцю не може бути зрозумілим рішення суду, яке змушує його порушувати конституційну норму, відповідно до якої ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством як безпідставні та такі, що не ґрунтуються на вимогах закону. Оскільки судові витрати в сумі 3 831,47 грн., були стягнуті з позивача на користь ТОВ «Алкен» постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року, яка набрала законної сили. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами Іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Таким чином, державний виконавець Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з 26 січня 2022 року правомірно відкрив виконавче провадження № 68365990 по виконанню виконавчого листа № 202/4391/16 від 28 грудня 2021 року, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з позивача на користь ТОВ «Алкен» судових витрат в сумі 3 831,47 грн. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції правильно зазначив, що діями та рішеннями державного виконавця не було допущено порушень законних прав та свобод скаржника. Державний виконавець, вчиняючи виконавчі дії щодо провадження, зазначеного у скарзі, діяв у відповідності до вимог ЗУ «Про виконавче провадження», та підстав для визнання його дій протиправними та, як наслідок, скасування його рішення не має.
 
ОСОБА_1 31 березня 2023 року через підсистему Електронний суд подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 березня 2023 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, зокрема, вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості інших учасників справи. 
 
Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 27 січня 2023 року подано уточнену касаційну скаргу, у якій  ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду і передати справу на новий розгляд.
 
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 однією з підстав касаційного оскарження судових рішень зазначає пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України. Обґрунтовуючи указану підставу касаційного оскарження,  ОСОБА_1 зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, коли представник держави в особі державного виконавця, керуючись законом, який має нижчу юридичну силу ніж Конституція України, умисно обмежує права громадянина України встановлені законом України, тим більше, що порушуються права особи з інвалідністю внаслідок війни.
 
Касаційна скарга підлягає поверненню у цій частині з таких мотивів.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 
 
Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).
 
Аналіз уточненої касаційної скарги свідчить, що її мотивувальна частина складається із викладення обставин справи та містить формальне посилання на неправильність та незаконність судового рішення. Особа, яка подала касаційну скаргу, не обґрунтовує передбачених пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень. Формальна вказівка на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України. Особою, яка подала касаційну скаргу, не зазначено щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, не обґрунтовано неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у цій частині. 
 
Таким чином, особою, яка подала касаційну скаргу, не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга у цій частині підлягає поверненню. 
 
Керуючись статтями 260, 389, 392, 393, 394 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2023 року в частині підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України повернути.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                       В. І. Крат