ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3621/23 Справа № 205/1255/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н.Г. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2023 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М., 
               за участю секретаря – Козиря Ю.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , про визнання договору дарування дійсним
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2023 року, - 

В С Т А Н О В И В:

14 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання договору дарування дійсним.
Позов обґрунтовано тим, що 25.08.2016 року рідна баба позивача ОСОБА_2 подарувала онуці 98 000 грн. з метою придбання у приватну власність двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Вказані кошти відповідач отримала з продажу власної квартири та особистих заощаджень. Під час передачі грошових коштів між сторонами укладено договір дарування, в якому узгоджені всі його істотні умови та визначено 27.08.2016 року як дату для нотаріального посвідчення договору у приватного нотаріуса Підберезної Наталії Віталіївни за адресою: АДРЕСА_2 . На підтвердження факту передачі коштів сторонами написано відповідні власноручні розписки. Кошти було витрачено позивачем відповідно до мети їх використання, узгодженої сторонами договору. 27.08.2016 року всупереч домовленості нотаріальне посвідчення договору дарування не відбулося через погане самопочуття відповідача. У кінці вересня 2016 року позивач звернулася до відповідача з вимогою узгодити термін явки до нотаріуса з метою посвідчення договору дарування, але відповідач відмовила в узгодженні у зв`язку із зайнятістю. 28.10.2016 року позивач звернулася до відповідача з письмовою вимогою з`явитися до приватного нотаріуса Підберезної Наталії Віталіївни за адресою: АДРЕСА_2 у визначену дату та час, але отримала відмову. 17.11.2016 року позивач знову звернулася до відповідача з відповідною вимогою, але остання відмовила, оскільки подарувала кошти від щирого серця та не бажала додаткових формальностей. На підставі викладеного позивач просить визнати дійним договір дарування від 25.08.2016 року. згідно з яким відповідач подарувала, а позивач прийняла в дар грошові кошти в сумі 98 000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду від 12 січня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 про визнання договору дарування від 25 серпня 2016 року дійсним, згідно з яким ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_4 прийняла в дар грошові кошти у сумі 98 000 грн.-відмовлено (а.с. 88-92). 

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила, рішення суду 1 інстанції скасувати, і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.98-103).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення. 

Судом першої інстанції встановлено, що 23.07.2016 року ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу своєї квартири за 79 057 грн. (а.с.10).
Як стверджують сторони, грошові кошти, отримані від продажу квартири, в розмірі 79000 грн., а також 19 000 грн. власних заощаджень Нагорських М.Т. подарувала 25.08.2016 року своїй внучці ОСОБА_1 .
На підтвердження зазначеного позивачем надано до суду копію простого письмового договору дарування грошових коштів від 25.08.2016 року, відповідно до змісту якого ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_6 (після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 (а.с.16) прізвище ОСОБА_6 змінено на « ОСОБА_7 ») грошові кошти в розмірі 98 000 грн., з яких: 79 000 грн. отримані від продажу власної однокімнатної квартири, 19 000 грн. складаються з власних заощаджень, при цьому, сторони договору дійшли згоди, що цей договір має бути посвідчений нотаріально, для чого сторони зобов`язані 27.08.2016 року о 10 годині 00 хвилин з`явитися до приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Підберезної Н.В. (а.с.6-7); копію розписки ОСОБА_2 від 25.08.2016 року, відповідно до змісту якої остання дарує позивачу грошові кошти в сумі 98 000 грн. для купівлі власного особистого житла за адресою: АДРЕСА_3 ; копію розписки ОСОБА_6 , згідно зі змістом якої остання прийняла в дар від своєї баби ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 98 000 грн. для придбання власного житла за адресою: АДРЕСА_3 та оформлення документів на цю квартиру (а.с.9).
У позові зазначено, що договір дарування коштів не було посвідчено нотаріально, оскільки відповідач ухилялася від такого посвідчення, а позивач наполягала саме на нотаріальному посвідченні договору.
На підтвердження ухилення відповідача позивачем надано: копію листа позивача про необхідність явки до нотаріуса для посвідчення укладеного договору дарування коштів від 28.10.2016 року з підписом про отримання його 29.10.2016 року ОСОБА_2 (а.с.12), копію листа з проханням з`явитися до нотаріуса для посвідчення договору від 17.11.2016 року, яка містить напис ОСОБА_2 , в якому остання просить не писати їй ці листи, оскільки дала їй кошти на купівлю квартири, яку онучка придбала, тому не може бути нотаріальних договорів (а.с.13).
У ході судового розгляду встановлено, що у провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа № 205/700/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя, предметом позову в якій є поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.43).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд 1 інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, що договір дарування коштів було дійсно виконано, а також, що відповідач ухилялася від його нотаріального посвідчення, що є обов`язковими умовами для можливості визнання судом договору дійсним. 

Колегія суддів з наведеними висновками суду першої інстанції погоджується в повній мірі.
Відповідно до частини п`ятої статті 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
До валютних цінностей згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» належить валюта України — грошові знаки у вигляді банкнот, казначейських білетів, монет і в інших формах, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території України, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обміну на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти на рахунках, у внесках в банківських та інших кредитно-фінансових установах на території України.
Відносить до валютних цінностей гривню і Закон України «Про валюту і валютні операції», який набув чинності 07 липня 2018 року.
Відповідно до статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин небажання з`являтися до нотаріуса не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.
За таких обставин та з підстав, передбачених вказаними вище нормами матеріального права, правильним та обґрунтованим є висновок суду 1 інстанції про відмову у задоволенні вимог Понайотова., оскільки позивач не довела обставин, які об`єктивно заважали сторонам договору дарування грошових коштів посвідчити його нотаріально та така можливість втрачена, так само, як не довела і обставин ухилення однієї із сторін договору від його нотаріального посвідчення. 
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2023 року - залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: