ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
23 березня 2023року 
м. Київ 
Справа № 9901/94/21
Провадження № 11-19заі22                               
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Прокопенка О. Б., 
суддів Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Желєзного І. В., Катеринчук Л. Й., Крет Г. Р., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Чумаченко Т. А., Штелик С. П.,
розглянувши впорядку письмового провадження справу за позовом  ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді та відшкодування моральної шкоди
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 9 грудня 2021 року (судді   Шевцова Н. В. ,  Мацедонська В. Е., Кашпур О. В., Радишевська О. Р., Уханенко С. А.),
УСТАНОВИЛА
25 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправним і скасувати рішення ВРП від 23 лютого 2021 року № 428/0/15-21 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України» (далі - Рішення) за вчинення істотного дисциплінарного проступку.
Це Рішення ухвалене ВРП на підставі подання Першої Дисциплінарної палати ВРП про звільнення судді відповідно до рішення цієї палати від 30 жовтня 2020 року № 2993/1дп/15-20 про притягнення судді     ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
Обґрунтовуючи протиправність Рішення, позивачка посилалася наприйняття його неповноважним складом ВРП. 
На її переконання, члени ВРП ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,              ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ухвалюючи Рішення, порушили принцип «безсторонності (суду)», оскільки у складі Першої Дисциплінарної палати вже брали участь у розгляді її дисциплінарної справи та ухвалили рішення про притягнення її до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з посади. Таким чином, ці члени ВРП підтримали своє ж подання, при цьому не заявили самовідводу, хоч і були упередженими.
Крім того, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 були обрані членами ВРП з порушенням встановленої Законом України від 21 грудня 2016 року № 1798-VІІІ «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VІІІ)заборони обіймати цю посаду два строки поспіль.
Також позивачка вказує на незаконність ухвалення рішення про її звільнення з посади судді за її відсутності та в період тимчасової непрацездатності.
У позові ОСОБА_1 заявила й вимогу про поновлення її на посаді судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, адже це, на думку позивачки, є належним та ефективним способом захисту її прав після скасування незаконного рішення ВРП про її звільнення.
Позивачка зазначила, що внаслідок порушення ВРП її прав вона відчула певні страждання та приниження у вигляді тривоги, занепокоєння, розчарування, відчуття несправедливості та власної безпорадності. Вона змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя - шукати нову роботу, витрачати час для захисту прав у судовому порядку, а тому просить суд стягнути на її користь з ВРП 1 млн грн відшкодування моральної шкоди.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 9 грудня             2021 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково. Визнав протиправним і скасував Рішення. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Скасовуючи рішення, суд виходив з того, що 30 вересня 2021 року Велика Палата Верховного Суду (провадження № 11-98сап21) визнала протиправним і скасувала рішення ВРП від 2 лютого 2021 року № 197/0/15-21 «Про залишення без змін рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 30 жовтня 2020 року № 2993/1дп/15-20 про притягнення судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області        ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності».
За висновками суду, оскільки скасування судом рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення відповідної Дисциплінарної палати, має наслідком обов`язок ВРП розглянути відповідну дисциплінарну справу повторно,                    то залишення в силі оскаржуваного в цій справі Рішення про звільнення                     ОСОБА_1 з посади судді суперечить принципу правової визначеності.
Суд першої інстанції зазначив, що дисциплінарне провадження щодо позивачки не закінчене і питання про поновлення її на посаді має бути вирішене у спосіб, встановлений чинним законодавством на час розгляду справи, ВРП як єдиним компетентним органом приймати рішення щодо призначення суддів на посади.
Завдання позивачці моральної шкоди суд визнав недоведеним.
Не погодившись із рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 9 грудня 2021 року в частині відмови в задоволенні позову щодо поновлення на посаді судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області та стягнення моральної шкоди, ОСОБА_1 звернулася до Великої Палати  Верховного Суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду             першої інстанції  в названій частині й ухвалити нове - про задоволення цих позовних вимог.
На обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначає, що при розгляді справи суд першої інстанції залишив поза увагою положення Закону № 1798-VІІІ та практику Європейського суду з прав людини, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про законність складу ВРП, яким ухвалено оскаржуване Рішення. 
Також скаржниця наголошує, що застосування судами того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. У цій справі ефективним способом захисту позивачки проти незаконного звільнення є поновлення її на посаді судді.
Крім того, ОСОБА_1  вказує на те, що, відмовляючи в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд не надав оцінки її аргументам, обмежившись лише твердженням про необґрунтованість цих вимог. 
У відзиві на апеляційну скаргу ВРП заперечує наявність підстав для задоволення скарги.
ВРП не погоджується з доводами скаржниці, вважає, що суд першої інстанції при вирішенні спору правильно встановив усі обставини справи та дослідив докази,                     в результаті чого прийняв законне й обґрунтоване рішення. 
Зазначає, що законодавством не визначено механізму поновлення судді на посаді, звільнення якого визнано судом незаконним. Вказує на неможливість застосування до спірних правовідносин норм Кодексу законів про працю України, а також на ненадання позивачкою доказів, які б підтверджували спричинення їй Рішенням моральної шкоди,             а також наявність причинного зв`язку між такою шкодою та діями чи бездіяльністю ВРП.
Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 9 грудня   2021 року в частині скасування Рішення не оскаржується ні позивачкою, ні ВРП, а тому це рішення в названій частині перевірці апеляційним судом не підлягає.
Надаючи оцінку доводам учасників справи в частині законності чи навпаки - рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення її на посаді судді та відшкодування моральної шкоди, Велика Палата Верховного Суду керується таким.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом пункту 4 частини першої статті 131 Конституції України рішення про звільнення судді з посади ухвалює ВРП.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.
Суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.
Згідно з пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України підставою для звільнення судді є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.
Статтею 108 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) визначено, що дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати ВРП у порядку, визначеному Законом                         № 1798-VІІІ, з урахуванням вимог цього Закону.
Положеннями пункту 6 частини першої статті 109 Закону № 1402-VIIIвизначено, що одним із видів дисциплінарного стягнення є подання про звільнення судді з посади, що, за змістом пункту 1 частини восьмої цієї ж статті, застосовується у разі вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку.
За змістом пунктів 1, 7 частини дев`ятої статті 109 Закону № 1402-VІІІ істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтуванням обов`язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді, може бути визнаний, зокрема, будь-який із таких фактів: суддя допустив поведінку, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду; суддя допустив інше грубе порушення закону, що підриває суспільну довіру до суду.
Статтею 115 Закону № 1402-VIII встановлено, що відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, є підставою для звільнення судді з посади. Факти, що свідчать про вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, мають бути встановлені ВРП (її відповідним органом).
Повноваження, статус, порядок діяльності та засади організації ВРП визначаються Законом № 1798-VІІІ.
Згідно із частиною першою статті 1 Закону № 1798-VIII ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Закону № 1798-VIII ВРП ухвалює рішення про звільнення судді з посади.
Частиною першою статті 56 Закону № 1798-VIII встановлено, що питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні ВРП.
Згідно із частиною третьою статті 56 Закону № 1798-VIII питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України (вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; порушення суддею обов`язку підтвердити законність джерела походження майна), ВРП розглядає на підставі подання Дисциплінарної палати про звільнення судді.
Частиною третьою статті 52 Закону № 1798-VIII передбачено, що у випадку скасування судом рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, ВРП розглядає відповідну дисциплінарну справу повторно. Повторний розгляд справи здійснюється ВРП у пленарному складі у порядку, визначеному статтею 49 цього Закону.
У ході судового розгляду встановлено, що  ОСОБА_1 призначено на посаду судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Указом Президента України від 24 лютого 2011 року № 246/2011 строком на п`ять років.
Строк повноважень судді ОСОБА_1 закінчився 25 лютого 2016   року.
30 травня 2018 року рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України № 837/ко-18 суддю Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області                     ОСОБА_1 визнано такою, що не відповідає займаній посаді, а рішенням від 21   вересня 2018   року № 1662/ко-18 внесено до ВРП подання з рекомендацією про звільнення ОСОБА_1 з посади судді зазначеного суду.
ОСОБА_1 звернулась до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як до суду першої інстанції з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, в якому просила: визнати неправомірними дії колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, допущені 30 травня 2018 року при проведенні співбесіди під час проходження нею кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, що полягали в розгляді скарги, яка надійшла до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від голови Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області; визнати незаконним та скасувати рішення колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 30 травня 2018 року, яким її визнано такою, що не відповідає займаній посаді судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області (справа                     № 9901/668/18).
Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18 лютого         2021 року в задоволенні позову відмовлено. Це рішення суду скасовано постановою Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2021 року із закриттям провадження у справі.
Ухвалою Першої Дисциплінарної палати ВРП від 3 липня 2020 року № 2033/1дп/15-20 відкрито дисциплінарну справу стосовно судді ОСОБА_1 за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII(допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, прояв неповаги до інших суддів, адвокатів, експертів, свідків чи інших учасників судового процесу).
Перша Дисциплінарна палата ВРП ухвалою від 23 вересня 2020 року № 2701/1дп/15-20 за власною ініціативою відкрила дисциплінарну справу стосовно судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII (допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях дотримання норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, прояв неповаги до інших суддів чи інших учасників судового процесу) та об`єднала її з дисциплінарною справою, відкритою ухвалою Першої Дисциплінарної палати ВРП від 3 липня 2020 року № 2033/1дп/15-20 стосовно вказаної судді за скаргою голови Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_9 
30 жовтня 2020 року Перша Дисциплінарна палата ВРП, розглянувши об`єднану дисциплінарну справу, ухвалила рішення № 2993/1дп/15-20 про притягнення судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді подання про звільнення з посади судді.
ОСОБА_1 оскаржила це рішення до ВРП, яка рішенням від 2 лютого 2021 року залишила без змін рішення її Першої Дисциплінарної палати та погодилася з викладеним у ньому висновком про вчинення суддею ОСОБА_1 дій, які утворюють як склад дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, так і склад істотного дисциплінарного проступку, в розумінні пункту 1 частини дев`ятої статті 109 Закону № 1798-VIII.
3 лютого 2021 року за вхідним № 906/0/8-21 до ВРП надійшло подання її Першої Дисциплінарної палати про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України відповідно до рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 30 жовтня 2020 року № 2993/1дп/15-20 про притягнення судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді подання про звільнення з посади судді.
Розглянувши матеріали подання дисциплінарної палати, ВРП рішенням від 23 лютого 2021 року №428/0/15-21 звільнила ОСОБА_1 з посади судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.
4 березня 2021 року  ОСОБА_1 подала до Великої Палати Верховного Суду скаргу на рішення ВРП від 2 лютого 2021   року № 197/0/15-21 «Про залишення без змін рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 30 жовтня 2020 року №   2993/1дп/15-20 про притягнення судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області  ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності».
Велика Палата Верховного Суду постановою від 30 вересня 2021 року (провадження №11-98сап21) задовольнила скаргу та скасувала рішення ВРП від 2 лютого 2021 року № 197/0/15-21, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Першої Дисциплінарної палати від 30 жовтня 2020 року № 2993/1дп/15-20.
Скасування судом рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення відповідної Дисциплінарної палати, має наслідком обов`язок ВРП розглянути відповідну дисциплінарну справу повторно.
Велика Палата Верховного Суду вже зазначала (наприклад у справі № 9901/485/18), що існування остаточного рішення ВРП про звільнення судді з посади за пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України (вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді) у ситуації, коли дисциплінарна справа стосовно цього судді ще має бути переглянута зазначеним органом повторно з урахуванням зроблених судом висновків, суперечить принципу правової визначеності як складової верховенства права.
Таким чином, питання щодо наявності підстав для звільнення ОСОБА_1 з посади судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України має бути вирішено ВРП після повторного розгляду відповідної дисциплінарної справи, як це передбачено частиною третьою статті 52 Закону № 1798-VIII.
При цьому Велика Палата Верховного Суду вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для ухвалення судом рішення про поновлення позивачки на посаді судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з огляду на таке.
Суддя - це посадова особа, що має статус, визначений чинним законодавством. Призначення чи обрання на посаду, звільнення та організація суддівської кар`єри (професійної діяльності) здійснюється в порядку спеціальних процедур, визначених спеціальним законодавством.
Правовий статус судді та гарантії здійснення професійної діяльності регулюється винятково Конституцією України та Законом № 1402-VIII.
Статтею 128 Конституції України передбачено, що призначення на посаду судді здійснюється Президентом України за поданням ВРП в порядку, встановленому законом.
Відповідно до статті 125 Закону № 1402-VIII припинення повноважень судді є підставою для припинення трудових відносин судді із відповідним судом, про що голова суду видає наказ.
З огляду на особливий статус судді правове регулювання питання звільнення судді з посади з підстави, передбаченої пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України (за наслідками дисциплінарного провадження), визначається винятково Конституцією України та спеціальними законами України № 1402-VIII та № 1798-VIII, а не положеннями Кодексу законів про працю України. Тобто на суддю як на особу публічного права з особливим статусом не поширюються загальні норми трудового законодавства. 
Конституційно-правовий статус ВРП як органу, у якому більшість членів із числа суддів  і завданням якого, окрім іншого, є формування якісного суддівського корпусу з високим рівнем відповідальності при здійсненні правосуддя як перед державою, так і перед суспільством, передбачає, що саме цей орган наділений правом давати оцінку діям / вчинкам / поведінці судді не тільки при здійсненні правосуддя, але й поза професійною діяльністю, і не лише на відповідність вимогам закону, а й на предмет відповідності цих дій / вчинків / поведінки загальним морально-етичним нормам.
Завданням ВРП також є прийняття рішень щодо призначення на посаду судді, за поданням якої Президент України видає відповідний указ. Попри те, що Президент України задіяний у процедурі призначення на посаду судді, все ж його участь у цьому процесі зводиться лише до видання правового акта (указу) на підставі рішення ВРП, що по суті є кінцевим (остаточним) наслідком (результатом) рішення ВРП щодо призначення на посаду судді, без права на оцінку / перевірку обґрунтованості такого її рішення.
Отже, крім ВРП, жоден інший державний орган, у тому числі й суд, не наділений повноваженнями на прийняття рішень щодо призначення на посаду судді або звільнення з посади.
Уразі ж скасування судом рішення ВРП про звільнення особи з посади судді остання продовжує перебувати у статусі судді, відновлення цього статусу та поновлення на посаді не потребує спеціальних рішень інших органів.
Слід зауважити, що строк повноважень судді ОСОБА_1, на який її було призначено, закінчився 25 лютого 2016 року.
Питання щодо здійснення позивачкою повноважень судді має бути вирішене у спосіб, встановлений чинним законодавством компетентним на те органом.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу.
Саме на позивачкупокладено обов`язок довести, якими діяннями їй завдано моральну шкоду, в чому вона полягає та з яких міркувань вона виходила, визначаючи її розмір,             а також надати відповідні докази. 
Саме по собі ухвалення ВРП на підставі чинного на той час подання її Першої Дисциплінарної палати Рішення про звільнення позивачки з посади судді не свідчить про завдання їй шкоди та про наявність підстав для її відшкодування.
Ураховуючи те, що позивачкою в ході судового розгляду не надано доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння їй сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю або інших втрат немайнового характеру, з яких суд при обрахуванні розміру компенсації міг би встановити характер та обсяг моральних страждань, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про обґрунтованість відмови в задоволенні позову в цій частині.
Зважаючи на викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 9 грудня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 про поновлення на посаді судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області та про відшкодування моральної шкоди обґрунтованим, таким, що відповідає правильному застосуванню норм права та встановленим у справі обставинам. 
Міркування і твердження   ОСОБА_1 в апеляційній скарзі й поданих пізніше письмових поясненнях не спростовують правильності правових висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладених в оскаржуваному рішенні щодо відмови в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної                 інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
На підставі частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції повно й правильно встановив обставини справи, які мають значення для її вирішення, судове рішення ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального права, апеляційну скаргу   ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 9 грудня 2021 року в оскаржуваній частині - без змін.
Керуючись статтями 243, 266, 308, 311, 315, 316, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від                          9 грудня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про поновленняОСОБА_1  на посаді судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області та про відшкодування моральної шкоди залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.  
Суддя-доповідач	 	 	О. Б. Прокопенко	
Судді:	 	В. В. Британчук	 	С. Ю. Мартєв	
 	 	Ю. Л. Власов	 	К. М. Пільков	
 	 	М. І. Гриців	 	О. М. Ситнік	
 	 	Д. А. Гудима	 	О. С. Ткачук	
 	 	Ж. М. Єленіна	 	В. Ю. Уркевич	
 	 	І. В. Желєзний	 	Т. А. Чумаченко	
 	 	Л. Й. Катеринчук	 	С. П. Штелик	
 	 	Г. Р. Крет