ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9439/16-ц  Номер провадження 22-ц/814/2087/23	Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Обідіної О.І.,
суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.
       за участю секретаря: Владімірова Р.В.,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві, з повідомленням учасників справи, апеляційні скарги представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Остапенко Ірини Олександрівни та ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 28 липня 2022 року, в складі судді Тімошенко Н.В., дата виготовлення повного тексту рішення не зазначена, по справі позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, –

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.
Після остаточного уточнення позовних вимог просила :
стягнути з ОСОБА_1 на її користь 6750 грн. як грошову компенсацію 1/2 частини вартості спільно набутого майна подружжя - кухонного кутка, кухонної стінки, холодильника «Атлант», дивана, який знаходився у другій житловій кімнаті та пральної машинки «BOSCH»,
визнати за нею право особистої власності на диван, який знаходився у залі та меблеву стінку,
визнати за нею право особистої власності на шафу для одягу з дзеркалами, диван, який знаходився у дитячій кімнаті, комп`ютерний стіл, шафу купе,
стягнути на її користь 7455 грн., як грошову компенсацію 1/2 частини вартості спільно набутого майна подружжя - дубових міжкімнатних дверей до ванної кімнати, туалету та кухні,
визнати  транспортні засоби  - автомобіль марки «VOLVO», номерний знак НОМЕР_1 , 1994 року випуску та причіп бортовий тентований SOMMER ZP-180T сірого кольору, 2001 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 - спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
В порядку поділу майна стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію в розмірі від вартості зазначених транспортних засобів згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи,
Позов обґрунтований тим, що з 29.07.1989 року по 30.12.2012 рік сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого, за спільні кошти, в інтересах сім`ї придбали вищевказане майно, яке є спільною сумісною власністю, а відтак кожному з подружжя належить по його частині. 
У зв`язку з неможливістю вирішити питання поділу майна добровільно та зважаючи на агресивну поведінку відповідача, звернулась до суду з вищевказаним позовом. 

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому, після збільшення позовних вимог, просив визнати спільною сумісною власністю рухоме майно, а саме транспортний засіб марки « Honda Aссord» д.н.з. НОМЕР_3 , синього кольору та стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини вищевказаного відчуженого автомобіля в розмірі 204879,60 грн.
На обґрунтування позову посилався на те, що під час перебування у шлюбі подружжя придбало автомобіль марки «Honda Aссord» д.н.з. НОМЕР_3 , який колишня дружина без його дозволу зняла з обліку для реалізації та використала отриманні кошти не в інтересах сім`ї. 

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 28 липня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.
У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні як первісного, так і зустрічного позовів, суд дійшов висновку про пропуск строку позовної давності обома позивачами, про що кожним з них в ході розгляду було зроблено відповідну заяву про застосування наслідків сплину строку позовної давності, що у відповідності до норм ч. 4 ст. 267 ЦК України є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. 
Одночасно суд зазначив, що нерухоме та рухоме майно, придбане сторонами в шлюбі є спільною сумісною власністю, проте звертаючись до суду з позовами про присудження грошової компенсації за частки авто, жодна зі сторін не внесла на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Не погодившись з даним судовим рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення на її користь грошової компенсації за 1/2 частину автомобіля марки «VOLVO» в розмірі 115960,47 грн. та за 1/2 частину вартості причіпу-бортового-тентованого SOMMER ZP-180T в сумі 31137,78 грн., ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови їй в задоволенні позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, а в іншій частині рішення залишити без змін.
Вказувала, що строк позовної давності необхідно рахувати не з моменту розірвання шлюбу, як то помилково було обраховано судом, а з моменту коли вона довідалась про порушення свого права як подружжя на отримання частки від спільно набутого в шлюбі майна. 
Зазначала, що вона не надавала своєї згоди на відчуження ОСОБА_1 спільного набутого транспортного засобу VOLVO FH 12, вона не була обізнана про особу нового власника, їй не відомі обставини експлуатації транспортного засобу, в тому числі і обставини його пошкодження, внаслідок чого значно зменшилась вартість спірного транспортного засобу. 
У зв`язку з чим вважає, що саме відповідач має нести відповідальність за зниження вартості авто, оскільки відчужив його без її дозволу, умисно приховавши факт такого відчуження. 
Оскільки судове рішення позивачем ОСОБА_2 оскаржене в частині позовних вимог про поділ транспортних засобів, то колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість прийнятого рішення саме в цій частині.
Також, не погодившись з рішенням суду в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог, представник ОСОБА_1 - адвокат Остапенко І.О. оскаржила його в апеляційному порядку.
Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення суду в цій частині та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову. 
Зокрема вказує, що строк позовної давності необхідно рахувати з моменту отримання ОСОБА_1 первісного позову, який і став підставою для подання зустрічного позову.
Вказує, що поділ спірного авто в ідеальних чи реальних частках на момент подання зустрічного позову був не можливим, оскільки авто було відчужено його дружиною без згоди другого подружжя, у зв`язку з чим захист його інтересів як подружжя має бути здійснений шляхом стягнення з ОСОБА_2 на його користь грошової компенсації частки від вартості відчуженого транспортного засобу. 

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, приходить до висновку про наявність підстав для їх задоволення. 
Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п.п. 3. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 29.07.1989 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі.
Згідно рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30.12.2012 шлюб, зареєстрований 29 липня 1989 року , між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.
Судом першої інстанції встановлено та не спростовано сторонами, шо під час перебування у шлюбі подружжя придбало автомобіль «VOLVO», д.н.з. НОМЕР_1 , який було зареєстровано за ОСОБА_1 27.01.2007, а в подальшому , 17.02.2017р, ним відчужено та перереєстровано на нового власника.
Також подружжям було придбано причіп бортовий-тентований SOMMER ZP-180T д.н.з. НОМЕР_2 , який зареєстровано за ОСОБА_1 17.03.2012.
Згідно відповіді ТСЦ №5341 РСЦ в Полтавській області автомобіль «Honda Aссord» д.н.з. НОМЕР_3 з 17.07.2008 зареєстрований за ОСОБА_2 .
Згідно інформації Регіонального сервісного центру в Полтавській області від 11.06.2019 р. автомобіль «Honda Aссord» д.н.з. НОМЕР_3 17.02. 2012 р. знятий з обліку для реалізації.
Встановивши, що спірні транспортні засоби як такі, шо були придбані подружжям під час перебування в шлюбі, відносяться до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, суд першої інстанції відмовив в задоволенні як первісного, так і зустрічного позову про поділ майна з підстав пропуску позивачами трирічного строку позовної давності, який суд обрахував з дня припинення між ними шлюбу, тобто з 30.10.2012 р.
Колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком з огляду на наступне. 
Згідно до ч.2 ст. 72 СК до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.
Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.
У своїй Постанові від 28.12.2020 Верховний Суд при розгляді справ з подібними правовідносинами № 345/2962/14 дійшов правового висновку, що при вирішенні питання перебігу позовної давності за вимогами про поділ спільного майна подружжя, суди мають врахувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності необхідно виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.
В даному випадку, заявляючи вимоги про поділ майна подружжя в грудні 2016 року, позивач ОСОБА_2 в своєму первісному позові не ставила питання про поділ вищевказаних транспортних засобів як об`єктів спільного майна подружжя.
Не маючи достовірної інформації щодо фактичного знаходження та перебування в користуванні відповідача ОСОБА_1 , який як ФОП здійснював вантажні перевезення, автомобіля «VOLVO», д.н.з. НОМЕР_1 і причепу до нього, остання зверталась до суду із заявою про надання інформації щодо реєстрації вказаних транспортних засобів та просила витребувати її з сервісного центру МВС у Полтавській області. 
Своєю ухвалою від 17.02.2017 р. суд задовольнив вказану заяву та витребував відомості про те, чи зареєстрований автомобіль «Вольво» д.н.з. НОМЕР_1 на ОСОБА_1 та чи зареєстрований за ним причеп бортовий тентований з тягачем категорії С. 
На виконання ухвали, 09.03.2017 р. сервісний центр МВС у Полтавській області повідомив, що станом на 02.03.2017 р. автомобіль «Вольво» зареєстрований на іншу особу, а причеп тентований з 01.11.2016 р. з первинною державною реєстрацією 17.03.2012 р., знову зареєстрований за ОСОБА_1 , відповідно до договору № 5341/2016/160871 від 01.11.2016 р. 
Таким чином достовірно дізнавшись в березні 2017 р. про відчуження відповідачем автомобіля «Вольво» та наявність декількох здійснених ним перереєстрацій причепу до нього, позивач ОСОБА_2 у вересні 2017 р. звернулась до суду із збільшеними позовними вимогами, в яких просила стягнути з ОСОБА_1 грошову компенсацію частини від вартості відчуженого без її згоди автомобіля «VOLVO» та визнати за нею як за дружиною право особистої власності на частину причіпу бортового-тентованого SOMMER ZP-180T.
Зазначені обставини свідчать про те, що саме з часу отримання в березні 2017 р. в ході розгляду справи інформації про відчуження відповідачем без її згоди належного подружжю автомобіля «VOLVO», ОСОБА_2 дізналась про порушення її прав як дружини на розпорядження спільним майном, у зв`язку чим звернулась до суду з вимогами про поділ вказаних транспортних засобів як об`єктів спільної сумісної власності подружжя. 
За вказаних обставин, висновки суду першої інстанції щодо застосування строків позовної давності як самостійної підстави для відмови в задоволенні первісного позову, який суд обраховував, не з моменту коли особа реально дізналась про порушення своїх прав, а з часу припинення їх шлюбу - є помилковими. 
Враховуючи, що суд першої інстанції невірно застосував як норми матеріального права, якими врегульовано застосування інституту позовної давності, так і положення ст. 72 СК України, рішення суду підлягає скасуванню з постановленням по справі нового рішення.
Крім того, чинне законодавство визначає можливість застосування строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, як підстави для відмови в позові тільки в разі обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.
В даному випадку, колегія суддів не може погодитись щодо підстав відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 внаслідок пропуску строку позовної давності, оскільки судом взагалі не зроблено висновків щодо обґрунтованості та доведеності заявлених ним вимог про стягнення грошової компенсації частки від вартості відчуженого ОСОБА_2 в лютому 2012 р. транспортного засобу, що унеможливлює застосування наслідків пропуску строку позовної давності. 
При постановлені нового рішення, колегія суддів вважає за необхідне застосувати наступні норми матеріального права та звернути увагу на фактичні обставини наступні обставин. 
Так, згідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Таким чином, положення даної норми права встановлює презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.
За змістом частин 1, 3 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.
Відповідно до ч.2 даної статті вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно статті 70 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Частинами першою, третьою статті 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди — виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
З матеріалів справи вбачається, що спірні транспортні засоби - автомобіль «Honda Aссord» д.н.з. НОМЕР_3 , автомобіль «VOLVO», д.н.з. НОМЕР_1 та причіп бортовий тентований SOMMER ZP-180T д.н.з. НОМЕР_2 придбані під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а відтак є об`єктами прав спільної сумісної власності подружжя. 
При цьому, легковий автомобіль «Honda Aссord» був зареєстрований на дружину ОСОБА_2 , а інші транспортні засоби - вантажний автомобіль та причіп до нього зареєстровані за ОСОБА_1 , який фактично ними користувався як суб`єкт підприємницької діяльності, здійснюючи вантажні перевезення. 
Автомобіль «Honda Aссord» був відчужений ОСОБА_2 в лютому 2012 року, тобто під час зареєстрованого шлюбу, коли сторони проживали разом та вели спільне господарство. 
Автомобіль «VOLVO» №шасі НОМЕР_4 з 27.01.2007 р. був зареєстрований за ОСОБА_3 , який 17.02.2017 року відчужив його на користь третьої особи, у зв`язку з чим вказане рухоме майно було перереєстровано на нового власника. 
Згідно даних сервісного центру МВС у Полтавській області причіп бортовий-тентований SOMMER ZP-180T д.н.з. НОМЕР_2 первісно був зареєстровано за ОСОБА_1 07.03.2012 як за попереднім власником, тобто в період шлюбу, що відносить транспортний засіб до об`єкту спільної сумісної власності. 
В подальшому, вказаний причіп ОСОБА_1 був відчужений на корись третьої особи, а вже на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.2016 року, тобто після розірвання шлюбу між сторонами, знову був зареєстрований за ОСОБА_1 . 
Аналізуючи зазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що спірні транспортні засоби - автомобіль «VOLVO» та причіп SOMMER ZP-180T відносяться до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, де кожному з них належить по їх частки.
При цьому, подальші дії ОСОБА_1 , по`вязані спочатку з відчуженням причепу, а потім, вже після розірвання шлюбу, повторне придбання його у свою власність, свідчить лише про бажання у такий спосіб уникнути можливого поділу транспортних засобів з колишньою дружиною, але ніяким чином не спростовує презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.
Крім того, будь - яких доказів, що відчуження вказаного автомобіля відбулось зі згоди іншого власника – колишньої дружини ОСОБА_2 , тобто з дотриманням встановлених ч.3 ст. 65 СК України вимог, матеріали справи не містять. 
За встановлених обставин, вимоги первісного позивача ОСОБА_2 в порядку розподілу майна подружжя визнати за нею як за подружжям право власності на частину придбаних в період шлюбу автомобіля «VOLVO» та причіпу SOMMER ZP-180T, із відшкодуванням частини від їх вартості – є обґрунтованими та підлягаючими до задоволення. 
При визначенні дійсної вартості транспортних засобів на час розгляду справи, колегія суддів вважає за необхідне взяти до уваги висновки експерта №2/3 за результатами проведення призначеної на підставі ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 28.11.2019 р. автотоварознавчої експертизи. 
Вказана експертиза була проведена експертом Полтавського відділення Харківського НДІСУ ім. Заслуженого професора М.С. Бокаріуса, який був попереджений судом про кримінальну відповідальність за ст. 384,385 КК України.
Згідно до висновків вказаної експертизи ринкова вартість автомобіля «VOLVO FН12» д.н.з. НОМЕР_1 станом на момент дослідження 24.06.2020 р. становить 231020,94 грн., відповідно вартість частини вказаного автомобіля становить 115960,47 грн. 
Вартість тентованого причіпу SOMMER ZP-180T д.н.з. НОМЕР_2 станом на момент дослідження складає 62275,56 грн., а вартість його частини відповідно становить 31137,78 грн.
При цьому, колегія суддів не приймає до уваги наданий стороною відповідача ОСОБА_1 висновок судового експерта Поляниці І.В., який судом про кримінальну відповідальність не попереджувався, а лише вказав про обізнаність про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України. Сам висновок зроблений в порядку приватного звернення відповідача, а не на підставі судової ухвали. 
Сама вартість спірного автомобіля «VOLVO FН12» визначена майже втричі меншою в порівняння з вартістю, визначеною експертами Полтавського відділення Харківського НДІСУ ім. Заслуженого професора М.С. Бокаріуса. 
Стосовно зустрічних вимог ОСОБА_1 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Матеріалами справи доводиться, що спірний автомобіль «Honda Aссord» був відчужений ОСОБА_2 в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі. 
Згідно до правових висновків, викладених в Постанові Верховного Суду від 25.05.2020 р. у справі № 347/955/16, якщо рухоме майно, яке відчужується одним із подружжя у період зареєстрованого шлюбу, або період, коли сторони проживали разом та вели спільне господарство, то кошти отриманні продавцем (одним із подружжя) від продажу такого ТЗ, вважаються такими, що витрачені в інтересах сім`ї, якщо доводи протилежного не підтверджено, у такому випадку правих підстав для отримання грошової компенсації за свою частку у спільному рухомому майні - не має. 
В даному випадку, відповідачем ОСОБА_1 в ході розгляду справи не надано жодного належного та допустимого доказу про те, що кошти, отримані від продажу автомобіля «Honda Aссord» в період шлюбу, були використані не в інтересах сім`ї.
Враховуючи недоведеність позивачем ОСОБА_1 обставин, якими обґрунтовані заявлені ним зустрічні вимоги, правових підстав для їх задоволення колегія суддів не вбачає. 
За казаних обставин, доводи апеляційних скарг про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення по справі нового рішення – заслуговують на увагу. 
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п. 3, 4, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 та апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Остапенко Ірини Олександрівни задовольнити.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 28.07.2022 р. скасувати та постановити по справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя задовольнити частково. 
Визнати за ОСОБА_2 як за подружжям право на частину рухомого майна – автомобіля марки «Вольво ФН12», держаний номерний знак НОМЕР_1 , 1994 року випуску та в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя стягнути на її користь з ОСОБА_1 115960 грн. в якості вартості частини автомобіля. 
Визнати за ОСОБА_2 як за подружжям право на частину причепу бортового тентованого «Соммер ЗР-180Т» державний номерний знак НОМЕР_2 та в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя стягнути на її користь з ОСОБА_1 31137,78 грн. в якості вартості частини причепу. 
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя відмовити. 
В задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя відмовити. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 29 травня 2023 року.

Судді: О. І. Обідіна С. Б. Бутенко О. В. Прядкіна