ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" квітня 2023 р.           Справа№ 910/13380/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Тищенко О.В.
суддів:            Шаптали  Є.Ю. 
          Станіка С.Р. 

без повідомлення учасників справи
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2021 (повний текст рішення складено 05.11.2021)

у справі № 910/13380/21 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»
до Публічного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА»
про стягнення 39 544, 80 грн

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» про стягнення 39   544,80 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.10.2021 позовні вимоги задоволені в повному обсязі.
Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» страхове відшкодування у розмірі 39 544,80 грн, судовий збір у розмірі 2 270 грн.
Рішення суду мотивоване тим, що позивач у встановленому законом порядку довів належними і допустимими доказами наявність заборгованості у відповідача, які не були спростовані останнім.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» звернулося безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2021 у справі №910/13380/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у сумі 17 470,21 грн. Вирішити питання щодо розподілу судового збору. Крім того, апелянт просив призначити у справі судову автотоварознавчу експертизу.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково прийняв до уваги наданий позивачем розрахунок суми страхового відшкодування, оскільки не було враховано коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу. На підтвердження цього апелянт посилається на розрахунок страхового відшкодування, складеного спеціалістом відповідача, відповідно до якого вартість відновлюваного ремонту без врахування коефіцієнту фізичного зносу складає 30   610,72 грн, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 21   393,67 грн (коефіцієнт фізичного зносу складає 0,41). Крім того, відповідач посилається на історію справ у системі Audatex/Audahistory, відповідно до якої транспортний засіб Mazda CX-5 д.р.н. НОМЕР_1 був відремонтований у 2015   році (до дати ДТП 10.10.2020), у тому числі були відновлені ремонтом складові частини транспортного засобу, на які розповсюджується дія пункту 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (далі - Методика).
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/13380/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Шаптала Є.Ю., Станік С.Р.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2021 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/13380/21. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ОРАНТА" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2021 у справі №910/13380/21.
29.12.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/13380/21.
У зв`язку з перебуванням у відпустках головуючого судді Тищенко О.В. з 21.12.2021 по 06.01.2022, судді Шаптали Є.Ю. з 28.12.2021 по 14.01.2022 та судді Станіка С.Р. з 04.01.2022 по 22.01.2022, питання щодо відкриття провадження у справі вирішується після виходу суддів з відпусток (24.01.2022).
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду 24.01.2022 поновлено Публічному акціонерному товариству "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ОРАНТА" пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2021 у справі №910/13380/21, відкрито апеляційне провадження, справу призначено до розгляду без повідомлення (виклику) учасників справи. Зупинено дію оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2021 у справі №910/13380/21 до закінчення його перегляду у апеляційному порядку.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Згідно з ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, частиною 7 вказаної статті визначено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Колегією суддів враховано, що ціна поданого позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022.
Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Отже, справа №910/14824/21 призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 №757/2022, від 06.02.2023 №58/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні, зокрема до 20 травня 2023 року.
В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, враховуючи введений воєнний стан в Україні, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11 Господарського процесуального кодексу України.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується із доводами апелянта та вважає рішення першої інстанції прийнятим з урахуванням всіх обставин справи та відповідно до чинного законодавства. Позивач зазначає, що відповідач не надав жодних доказів на підтвердження факту проведення ремонтних робіт транспортного засобу Mazda CX-5 д.р.н. НОМЕР_1 . Позивач вважає, що дані з системи Audatex/Audahistory не є належним доказом, оскільки, не містять інформації щодо факту здійснення ремонтних робіт. Крім того, позивач зазначає, що строк експлуатації автомобіля Mazda CX-5 д.р.н. НОМЕР_1 на момент ДТП не перевищував 7 років, автомобіль не експлуатувався в інтенсивному режимі, а складові частини кузова, кабіни, рами не відновлювались ремонтом та не мають корозійних руйнування чи пошкодження у вигляді деформації, а отже коефіцієнт фізичного зносу при розрахунку дорівнює нулю, а матеріальні збитки власника автомобіля складають 63   751,87 грн.
Розглянувши клопотання відповідача про необхідність призначення у справі судової авто товарознавчої експертизи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до положень ст. 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
При цьому, відповідно до положень ч. 1 та ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості самостійно звернутись до експертних установ для отримання висновку експертизи яку відповідач просить призначити, водночас, оскільки в даному випадку обсяг пошкодження транспортного засобу в результаті ДТП підтверджений наявними у справі доказами, вартість відновлювального ремонту відома, то вирішальним у даному спорі є саме встановлення обставин наявності підстав для застосування коефіцієнту фізичного зносу при розрахунку вартості ремонту, а не його розмір, то суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення заявленого клопотання.
Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно до ч.1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.
Між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО», як страховиком та ОСОБА_1 , як страхувальником було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 9585523-02-10-01 від 28.12.2019, за яким Страховик застрахував майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля Мазда СХ-5, д.р.н. НОМЕР_1 .
10.10.2020 в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), за участю автомобіля Мазда СХ-5, д.р.н. НОМЕР_1 та автомобіля Шкода, д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .
В результаті ДТП зазначені транспортні засоби (далі - ТЗ) отримали механічні ушкодження.
Згідно з Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 27.11.2020 особою, винною у скоєнні ДТП, є ОСОБА_2 , яку було притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Згідно умов договору страхування одним із страхових випадків, визначається подія, у разі якої внаслідок ДТП було завдано шкоду автомобілю Страхувальника (п. 4 Договору страхування). Кошторис збитків складається на момент настання страхового випадку на підставі рахунку СТО офіційного дилера, що виконує гарантійне обслуговування ТЗ та обране Страховиком (п.   16.3.1 Договору страхування).
Відповідно до рахунку СТО вартість відновлювального ремонту складає 63 751,87 грн.
Згідно із ст. 25 Закону України «Про страхування», умов Договору, на підставі заяви Страхувальника Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» було здійснено перерахування грошових коштів на користь страхувальника у розмірі 60 938,47 грн. (З рахунку СТО № 1214127_РФ_139737 від 16.10.2020 було виключено роботи п. 4 «сітка захисна встановити», п. 18 «вирівнювання кольору» та частково матеріали, оскільки дані позиції не покриваються відповідно до умов договору страхування.
Факт проведення зазначеної виплати підтверджується страховими актами № 2066589-1 від 23.10.2020, № 2066589-2 від 19.03.2020 та платіжними дорученнями № 30721 від 23.10.2020, № 10409 від 19.03.2021.
Позивач зазначив, що 14.01.2021 відповідачем було сплачено страхове відшкодування частково у розмірі 21 393,67 грн у зв`язку із чим заборгованість становить 39 544,80 грн.
За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 39 544,80 грн.
Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Стаття 979 ЦК України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. 
Згідно статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). 
Відповідно до п.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток. 
Право вимоги страховик отримує тільки в разі, якщо він виплатив страхове відшкодування, тобто вимога до винної особи по суті має регресний характер.
Відповідно до ч.2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
Згідно з положеннями Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» (п. 37.1) виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком визначених у статті 35 цього Закону документів або в строки та в обсягах, визначених рішенням суду. 
Таким чином, підставою вважати порушеними права позивача відповідачем при невиплаті суми страхового відшкодування на користь позивача є саме неотримання коштів від відповідача протягом місяця від дня отримання страховою компанією регресної вимоги.
Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку регресу підлягають задоволенню у розмірі 39544,80 грн. 
Відповідачем не надано ніяких допустимих доказів, які б спростовували зазначене позивачем.
Водночас, судом досліджено посилання відповідача на історію справ у системі Audatex/Audahistory (т. 1 а.с. 110), відповідно до якої транспортний засіб Mazda CX-5 д.р.н. НОМЕР_1 був відремонтований у 2015 році (до дати ДТП 10.10.2020), однак долучені відповідачем роздруківки, в яких зазначені «ремонтні дії» (т. 1 а.с. 111-112) не мають дати проведення цих дій, не містять відомостей про особу, яка завірила відповідні роздруківки, а тому не можуть бути прийняті як допустимі докази у даній справі щодо обставин на які посилається відповідач, так як не підтверджують, що складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали саме ремонтом, а не заміною нових запчастин, а тому відсутні підстави для застосування пункту 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.
Згідно зі статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Принцип змагальності тісно пов`язаний з принципом рівності, тоді як рівноправність сторін - один із необхідних елементів принципу змагальності, «без якого змагальність як принцип не існує». Рівноправність сторін є суттю змагальності, бо тільки через рівні можливості сторін можлива реалізація принципу змагальності.
До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.
Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 Господарського процесуального кодексу України).
За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, що підтверджують проведення ремонтних робіт автомобіля Mazda CX-5, які могли б бути підставою для застосування коефіцієнту фізичного зносу, тому, колегія суддів не приймає доводи апелянта, що суд першої інстанції помилково не прийняв до уваги виписку з системи Audatex/Audahistory з історією проведення ремонтних дій автомобіля Mazda CX-5. Як зазначалось вище скаржник не надав суду докази того, що запчастини автомобіля було саме відремонтовано, а не замінено на нові.
Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2021, прийняте після повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв`язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.
Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» слід відмовити, а оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2021 - залишити без змін. 
Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст. 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2021 у справі №910/13380/21 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2021 у справі №910/13380/21 залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Публічне акціонерне товариство «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА».
4. Поновити дію оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2021 у справі №910/13380/21.
5. Матеріали справи №910/13380/21 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України. 

Головуючий суддя                                                            О.В. Тищенко 

Судді                                                                                Є.Ю. Шаптала

                                                                                С.Р. Станік