Справа № 461/5584/22                                 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є. 
Провадження № 33/811/570/23                  Доповідач в 2-й інстанції: Галапац І. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       24 квітня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі:
судді Галапаца І.І.,
розглянувши клопотання правопорушника ОСОБА_1 - про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Галицького районного суду Львівської області від 22 лютого 2023 року, 
в с т а н о в и в:
цією постановою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.
       На згадану постанову, 31 березня 2023 року правопорушник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження такої, яка надійшла на адресу апеляційного суду 21 квітня 2023 року, мотивуючи тим, що розгляд справи в суді першої інстанції проводився в режимі відеоконференції за участі його захисника - адвоката Слівінського І.О. Разом з тим, він та адвокат копію постанови не отримали, а повний текст рішення по даній справі його захисник отримав лише 22 березня 2023 року. 
       Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в клопотанні доводи, апеляційний суд вважає, що у поновленні строку на апеляційне оскарження слід відмовити, а апеляційну скаргу повернути правопорушнику ОСОБА_1 , з наступних підстав.
       Відповідно до ч.2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
       З аналізу норми вказаної статті вбачається, що обчислення строку апеляційного оскарження постанови судді закон пов`язує з днем прийняття оскаржуваної постанови.
       Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974 256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).
       У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
        На думку апеляційного суду, особи, які беруть участь у справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження.
       Як вбачається з матеріалів справи, розгляд такої в суді першої інстанції проводився в режимі відеоконференції з участю захисника правопорушника ОСОБА_1 - адвоката Слівінського І.О. 
       Отже, сукупність вищевказаних обставин свідчить про те, що правопорушник ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Слівінський І.О. мали можливість повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення, однак у встановлений законом строк не скористалися таким.
Крім цього, слід зазначити, що захисник правопорушника ОСОБА_1 - адвокат Слівінський І.О. 09 березня 2023 року звернувся до апеляційного суду із скаргою на постанову судді Галицького районного суду Львівської області від 22 лютого 2023 року разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження такої, і постановою Львівського апеляційного суду від 20 березня 2023 року адвокату Слівінському І.О. відмовлено у поновленні такого строку.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Устименко проти України» Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Відтак, апеляційний суд вважає, що причини пропуску строку апеляційного оскарження постанови судді місцевого суду не є поважними, а тому приходить до висновку, що правопорушику ОСОБА_1 слід відмовити в поновленні такого строку, з поверненням апеляційної скарги.
       Керуючись ст. 294 КУпАП України, суд,- 
п о с т а н о в и в:
відмовити правопорушнику ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Галицького районного суду м.Львова від 22 лютого 2023 року.
       Апеляційну скаргу повернути апелянту. 
       Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Галапац І.І.