Номер провадження: 22-ц/813/4222/23
22-ц/813/4494/23 
Справа № 522/18114/21
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В.
Доповідач Склярська І. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України
25.05.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Склярської І.В.,
суддів: Орловської Н.В., Пузанової Л.В.,
секретар          Виходець А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса апеляційні скарги:
ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_1 
на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2022 року (під головуванням судді Науменко А.В.),
ОСОБА_3 , який діє від імені ОСОБА_4 ,
ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_1 
на додаткове рішення Приморського районного суду міста Одеси від 12 грудня 2022 року (під головуванням судді Науменко А.В.),
у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, 
встановив:
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
21 вересня 2021 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що перебував з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі з 08.11.2008 року по 02.12.2020 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2020 року у справі № 522/16927/20. Зазначає, що про розірвання шлюбу дізнався випадково, оскільки знаходився в АР Крим.
Під час шлюбу сторонами було набуто нерухоме майно, яке було оформлено на ім`я відповідачки. Позивач зазначає, що майно набуте у шлюбі колишнім подружжям придбавалось як за спільні кошти, так і за особисті грошові кошти ОСОБА_4 та його матері ОСОБА_5 .
Після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди щодо розподілу спільного майна. Оскільки, майно ними було придбано в період шлюбу, тому належить їм на праві спільної сумісної власності, посилаючись на ст. ст. 60, 61, 70, 71 СК України, позивач просив суд здійснити поділ майна, набутого подружжям за час шлюбу, що є об`єктом права спільної сумісної власності: визнати за позивачем право власності на 1/2 частину:
- квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 710431451101;
- машиномісця № НОМЕР_1 , загальною площею 15,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 722416051101.
07 грудня 2021 року позивач подав до суду заяву “про зміну предмету позову”, якою, просив змінити предмет позову наступним чином:
1. Визнати за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в порядку поділу спільного майна подружжя право приватної власності на частину квартири АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 710431451101.
2. Визнати за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в порядку поділу спільного майна подружжя право приватної власності на частину машиномісце № 266 (двісті шістдесят шість), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 722416051101.
3. Визнати за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в порядку поділу спільного майна подружжя право приватної власності на частини квартири АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 337967151101.
Мотивуючи заяву про “зміну предмету позову” позивач зазначив, що вказана квартира АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 337967151101, була фактично придбана під час перебування сторін у шлюбі і за гроші із спільного сімейного бюджету ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які були залишенні ОСОБА_4 перед від`їздом до Автономної Республіки Крим.
14 листопада 2022 року ОСОБА_4 від імені якого діє адвокат Євценко О.І. подана заява про постановлення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 63 500 грн. в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України з доданими до неї документами на підтвердження понесених витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2022 року    позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя – задоволено. Суд постановив:
Визнати за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в порядку поділу спільного майна подружжя право приватної власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 710431451101.
Визнати за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в порядку поділу спільного майна подружжя право приватної власності на 1/2 частину машиномісце № 266 (двісті шістдесят шість), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 722416051101.
Визнати за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в порядку поділу спільного майна подружжя право приватної власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 337967151101.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у сумі 5888,75 грн.
Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2022 року заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя – задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) суму витрат понесених ним на професійну правову (правничу) допомогу у розмірі 10 000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
       В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення , яким залишити за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_5 та паркомісце АДРЕСА_6 ; визначити ОСОБА_4 грошову компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_5 та паркомісце АДРЕСА_6 у розмірі 25% від її вартості, а саме від 546 000 грн. - у сумі 136 500 грн.
       В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині визнання за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в порядку поділу спільного майна подружжя право приватної власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 337967151101. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні зазначеної позовної вимоги. А також стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати за надання правничої допомоги у розмірі 12 000 грн. ( т.2 а.с.42-48)
       В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_1 , на додаткове рішення суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить додаткове рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у стягненні витрат на правову допомогу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , який діє від імені ОСОБА_4 , на додаткове рішення суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить додаткове рішення, яким заяву представника позивача щодо розподілу судових витрат задоволено частково — скасувати, та ухвалити нове судове рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 63 500 грн.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В обґрунтування доводів апеляційних скарг на рішення суду відповідач та представник відповідача посилаються на наступне:
- судом першої інстанції не враховано, що придбана у шлюбі квартира АДРЕСА_3 , придбана під час шлюбу, проте за кошти у більшій частині ОСОБА_1 , оскільки вона мала більші доходи, ніж позивач, який вів адвокатську діяльність, заробляючи кошти час від часу, також оскільки квартира має житлову площу 21,9 кв.м., а їх спільна донька повинна мати окремий простір, який відповідає її віку та інтересам, вимога позивача в частині поділу цієї квартири є протиправною та неправомірною. За таких же обставин апелянт вважає вимоги щодо визнання 1/2 частини паркомісця безпідставними.;
- поза увагою суду залишилися наведені обставини що за період сімйеного життя та за спільні кошти були придбані квартира АДРЕСА_7 та нежитлове приміщення загальною площею 56,5 кв.м., розташоване за адресою АДРЕСА_8 , які обманним шляхом були оформлені на матір позивача, та нежитлове приміщення продано позивачем за дорученням, а кошти вивезені ним до АР Крим;
-на території АР Крим позивач має достатню кількість нерухомого майна, мінімум 2 квартири та автомобіль, а тому належні йому частину квартири АДРЕСА_9 - а та паркомісця повинен залишити на користь їх сумісної дитини;
-придбання квартири АДРЕСА_4 відбулося відповідачкою за власні кошти після розірвання шлюбу, а тому не може належати до спільного майна подружжя, а отже не може бути предметом поділу. Крім того, позивачем не надано доказів, що спірна квартира придбана за кошти спільного сімейного бюджету, які нібито залишені останнім перед виїздом до АР Крим.
В обґрунтування доводів апеляційній скарзі на додаткове рішення суду ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_1 зазначає, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона відповідно до вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла, чи очікує понести в зв`язку з розглядом справи та в позовній заяві було зазначено що попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат — 35 888,75 грн. з яких, зокрема 30 000 грн. на правову допомогу. Однак позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу, не надано ані актів, ані детального опису робіт та витрат по ним, що призвело до неможливості встановити які саме послуги були надані адвокатом, а також їх вартість відповідно.
Також посилається на порушення судом першої інстанції принципів рівності всіх учасників процесу та змагальності сторін, оскільки, відповідачка не була обізнана про подану позивачем заяву про стягнення судових витрат, позивачем відповідачу не надсилалися докази на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу, проте суд в порушення вимог ч. 9 ст. 83 ЦПК України прийняв докази за відсутності підтвердження надсилання їх копій іншому учаснику справи. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги на додаткове рішення суду ОСОБА_3 , який діє від імені ОСОБА_4 , посилається на неврахування судом першої інстанції правових позицій Верховного Суду щодо стягнення витрат на правову допомогу. Так розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини та якщо сторона надала докази виконання адвокатом відповідних робіт ( надання послуг), то у суду не може бути жодних сумнівів щодо їх виконання чи доцільності Заперечення суду з приводу того, що зазначений розмір правової допомоги є завищеним не відповідає дійсності, оскільки судом не наведено доказів нерозумності цих витрат, їх неспівмірності зі складністю справи та її значення для позивача. Суд з власної ініціативи зменшив витрати на професійну правничу допомогу ОСОБА_4 без відповідних дій з боку іншої зацікавленої сторони — ОСОБА_1 , непомірно знецінивши зроблену адвокатом роботу. Суд не навів доводів та доказів нерозумності цих витрат, їх співмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача. 

(2) Позиція інших учасників справи
Сторона позивача у відзивах на апеляційну скаргу на рішення суду та на додаткове рішення суду доводи скарг не визнала, просила відмовити у їх задоволенні та залишити рішення суду без змін. Зазначає, що звернувся з апеляційною скаргою на рішення суду про розірвання шлюбу, оскільки обставини в ньому викладені не відповідали дійсним обставинам справи, а тому при перегляді рішення суду, суд апеляційної інстанції виключив з мотивування посилання суду на те, що однією сім`єю сторони не проживають з березня 2020 року. Вказує, рішення суду про розірвання шлюбу набрало чинності 25.10.2022 року, таким чином, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 вважається розірваним з 25 жовтня 2022 року, доказів зворотного ОСОБА_1 суду першої інстанції не надано. А отже на спірне майно розповсюджується презумпція спільного майна подружжя, яка є неспростованою.
Апеляційну скаргу на додаткове рішення представник позивача просив залишити без задоволення з підстав наведених ним для задоволення його апеляційної скарги на додаткове рішення, зазначивши, що в установленому процесуальним законом порядку ОСОБА_1 були надіслані документи на підтвердження витрат на правову допомогу та заява про їх стягнення, про що свідчить квитанція про відправлення та інформація про невручення.

2.Мотивувальна частина 
ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне:
- 08 листопада 2008 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , було зареєстровано шлюб, про що 08 листопада 2008 року зроблено відповідний актовий запис № 513 та видано Cвідоцтво про шлюб серія НОМЕР_4 ;
- сторони є батьками   ОСОБА_6   ІНФОРМАЦІЯ_1   (22 травня 2009 року складено відповідний актовий запис №1789, згідно з свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_5 , виданого відділом реєстрації актів про народження Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим) ;
- на підставі договору купівлі-продажу укладеного між ОСОБА_7 (від імені якого на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куценко О.І. від 04.11.2015 року за реєстровим № 114 діяла ОСОБА_8 ) та ОСОБА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бєлостоцькою Маргаритою Леонідівною 10.12.2015 року, подружжям було придбано машиномісце № НОМЕР_1 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 722416051101. Право приватної власності на вказане машиномісце 10.12.2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бєлостоцькою Маргаритою Леонідівною було зареєстроване за ОСОБА_1 , номер запису про право власності: 12463779.
- на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 , посвідченого 04.11.2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Штогріна О.І., було придбано у власність квартиру загальною площею: 65.4 кв.м, житлова площа 21,9 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_10 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 710431451101. Право приватної власності на вказану квартиру 25.12.2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гоелз О.І. було зареєстровано за ОСОБА_1 , номер запису про право власності: 12765019.
-на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 417, виданий 25.05.2021 року, видавник: Голубенко О.М., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу, за ОСОБА_1  було зареєстровано право приватної власності на квартиру   АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 337967151101.
-рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2020 року у справі №522/16927/20 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , з урахуванням ухвали цього ж суду від 22 лютого 2021 року про виправлення описки, щодо правильного зазначення прізвища, ім`я, по батькові - розірвано. 
-19.10.2021 року на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2020 року у справі № 522/16927/20 ОСОБА_4 було подано апеляційну скаргу.
- ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.11.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі № 522/16927/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , і зупинена дія рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2020 року.
       Суд першої інстанції зазначив, що на час розгляду справи сторони не надали підтвердження про розгляд справи в апеляційному суді, тому виходячи з наявних по справі матеріалів встановлює, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 2008 року отже у шлюбі колишнім подружжям, в тому числі, було придбано:
Задовольняючи позовні вимоги про поділ майна подружжя, суд першої інстанції виходив з того, що придбані колишнім подружжям під час шлюбу квартира   АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 710431451101 та машиномісце №  НОМЕР_1 , загальною площею 15,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 722416051101, а також придбана ОСОБА_1 квартира   АДРЕСА_11 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 337967151101 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягають поділу. Відповідачкою не спростована презумпція спільної сумісної власності подружжя, а також не доведені належними доказами підстави для збільшення її долі у спільному майні подружжя.
Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).
Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.
Тобто, статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку.
Відповідно до ч. 1 ,2 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Ч. 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, друга ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).
Ч. ч. 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Ст. 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Частиною 1, 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Положеннями статті 60 СК України визначено що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).
Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).
Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України).
Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України).
Отже доводи апеляційної скарги щодо неправильного вирішення судом порядку поділу майна: квартири АДРЕСА_3 та машиномісця № НОМЕР_1 , загальною площею 15,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 не ґрунтуються на встановлених судом першої інстанції обставинах справи та висновків суду не спростовують.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для поділу квартири АДРЕСА_4 , за наведених в апеляційній скарзі представника відповідачки обставин, колегія суддів виходить з такого.
02 грудня 2020 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/16927/20 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - розірвано. У виданій 26.03.2021 року копії рішення суду наявна відмітка про набрання законної сили 22.02.2021 (т. 2 а.с. 38-41). Суд першої інстанції встановив, що однією сім`єю сторони не проживають з березня 2020 року, спільне домогосподарство не ведеться, фактичні шлюбні відносини припинені. 
18 жовтня 2021 року ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на рішення суду про розірвання шлюбу.
02 листопада 2021 року ухвалою Одеського апеляційного суду строк на апеляційне оскарження поновлено; зупинено дію рішення Приморського районного суду від 02 грудня 2020 року до закінчення його перегляду в апеляційному порядку.
Є доцільним зазначити, що за повідомленням Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції Мінюста України від 01.02.2023 року за даними реєстру 19.05.2021 року була проставлена відмітка про розірвання шлюбу на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеса від 02.12.2020, справа №522/16927/20 та ухвали Приморського районного суду м. Одеса від 22.02.2021 у цієї ж справі (т. 2 а.с. 81).
       25 жовтня 2022 року постановою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2020 року змінено в частині мотивування. В іншій частині рішення суду залишено без змін. В судовому рішенні вказано, що , колегія суддів не погоджується з посиланням суду у мотивувальній частині на те, що «Однією сім`єю сторони не проживають з березня 2020 року…». Отже, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2020 року підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини посилання суду на те, що «Однією сім`єю сторони не проживають з березня 2020 року…». Суд , враховуючи , що в матеріалах справи наявне поштове повідомлення про вручення відповідачу ОСОБА_4 судової повістки на 02 грудня 2020 року (а.с. 24) не встановив порушення прав апелянта щодо неналежного сповіщення відповідача ОСОБА_4 про час та місце розгляду справи.
Відповідно до вимог статті 273 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч.1). У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.2).
       Таким чином, рішення суду першої інстанції про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 набрало законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, оскільки у визначений законом строк апеляційну скаргу не було подано.
А поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду та зупинення рішення суду, зміна рішення суду про розірвання шлюбу в частині мотивування щодо строку припинення шлюбних відносин та залишення цього ж рішення суду в іншій частині без змін не свідчить про набрання законної сили рішення суду першої інстанції 25 жовтня 2022 року.
Таким чином, як доводи представника позивача так і висновок суду, що сторони перебували на час придбання відповідачкою квартири АДРЕСА_4 , у зареєстрованому шлюбу, а отже квартира також відноситься до спільного майна набутого під час шлюбу є помилковим.
Наведене є підставою для скасування рішення суду в частині поділу квартири АДРЕСА_4 , та відмові у задоволенні вимог про її поділ.
Щодо доводів представника позивача, що ОСОБА_1 не зверталася з зустрічним позовом про визнання особистою приватною власністю квартири АДРЕСА_12 , як на майно яке набуто нею за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, колегія суддів вважає їх з урахуванням вищенаведених обставин та норм процесуального закону необґрунтованими та безпідставними.
Є можливим додатково зазначити, що у судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача не зазначив час фактичного припинення шлюбних відносин, та не визнав метою оскарження рішення суду про розірвання шлюбу- збереження сім`ї, пославшись щодо наявності інших обставин для апеляційного оскарження рішення суду про розірвання шлюбу. Та за фактичними обставинами у справі вбачається , що 21.09.2021 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя квартири АДРЕСА_13 та машиномісця не зазначаючи спільним майном подружжя квартиру АДРЕСА_12 . 07.12.2021 року, після поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду про розірвання шлюбу ОСОБА_4 вимоги поділу майна доповнив квартирою  АДРЕСА_12 ; у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 визнає проживання з березня 2020 року окремо, у АР Крим, внаслідок необхідності догляду за хворою матір`ю, без надання доказів на підтвердження зазначеної ним причини окремого проживання.
Наявна у справі інформація свідчить про ведення ОСОБА_4 , адвокатом, діяльності у м. Сімферопіль ( т.1 а.с.128) Наданий позивачем договір найму житлового приміщення, укладений між ОСОБА_4 , який діє від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_1 від 12.02.2021 року та розірваний сторонами за їх згодою 09.01.2022 (т. 2 а.с. 176) містить інформацію про отримання орендної плати як аліментів від ОСОБА_4 на утримання дитини.
Вище наведе у сукупності спростовує доводи позивача про проживання однією сім`єю та наявності підстав для застосування презумпції спільного майна подружжя.
Отже доводи апеляційної скарги сторони відповідача в частині відсутності підстав для поділу квартири АДРЕСА_4 є такими, що ґрунтуються на нормах матеріального права та обставинах справи.
Доводи апеляційних скарг на додаткове рішення є частково обґрунтованими, оскільки сума витрат на професійну правову (правничу) допомогу позивача має визначатися з урахуванням положень процесуального закону — ст. 133, 134, 137, 141 ЦПК України, наведеного попереднього орієнтовного розрахунку витрат, який був визначений у сумі 30 000 грн., не доведення позивачем її істотного перевищення до 63 500 грн. відповідно до вимог ч. 4 ст. 141 ЦПК України, пропорційності задоволених позовних вимог, відсутності заяви відповідача на її зменшення з урахуванням направлення на її адресу позивачем відповідної заяви та належного виклику у судове засідання суду першої інстанції її представника, який не з`явився. А отже до стягнення підлягала сума витрат на правничу допомогу позивачу у розмірі 20 000 грн.
        
Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення суду повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Таким чином, за наведених вище обставин, рішення суду підлягає скасуванню в частині визнання за ОСОБА_4 в порядку поділу спільного майна подружжя право приватної власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 , та ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні вимоги про визнання за ОСОБА_4 в порядку поділу спільного майна подружжя право приватної власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 .
В іншій         частині це ж рішення підлягає залишенню без змін.
Додаткове рішення суду першої інстанції за наведених вище підстав підлягає зміні в частині визначеної до стягнення суми, з розміру 10 000 грн до 20000 грн.

Щодо судових витрат
При звернені до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 5 888 грн. (т. 1 а.с. 8) виходячи з визначеної ним ціни позову: вартості квартири № 436 а - 45500 дол. США (що еквівалентно 1 092 000 грн. станом на 04.11. 2015) (т. 1 а.с. 26), вартості машиномісця - 85 000 грн, (що еквівалентно 3500 у.е. станом на 03.12.2015) (т. 1 а.с. 21). При зверненні з заявою про зміну предмету позову, яка фактично є збільшенням позовних вимог щодо об`єму майна, яке підлягає поділу , з урахуванням вимог статті п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України “Про судовий збір” позивачем сплачений судовий збір 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб позивач сплатив судовий збір в сумі 5 462 грн. (т. 1 а.с. 82), отже всього сплачено 11 350 грн.
За подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апелянт мала сплатити судовий збір в сумі 17 025 грн., фактично сплачено 5000 грн., ухвалою суду відстрочена сплата судового збору.
Часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в частині поділу квартири АДРЕСА_12 і відмови у задоволенні вимог про її поділ є підставою для розподілу судових витрат., а саме:
витрати по сплаті судового збору за збільшеною вимогою вимогою мають вираховуватися: 5 462*150%= 8 193 грн., які внаслідок скасування рішення суду в частині цієї вимоги підлягають стягненню з ОСОБА_4 в дохід держави;
відмова у задоволенні апеляційної скарги сторони відповідача на рішення суду першої інстанції в іншій частині, з урахуванням сплаченої суми судового збору 5000 грн., при необхідності сплатити 17 025 грн. та відстрочення сплати до розгляду справи, є підставою для стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави судового збору в сумі 3 832 грн. (17025 — 5000 — 8193) 
Таким чином, з ОСОБА_4 в дохід держави за подання апеляційної скарги підлягає стягненню судовий збір в сумі 8 193  грн; з   ОСОБА_1   в дохід держави за подання апеляційної скарги підлягає стягненню судовий збір в сумі  3 832 грн.
Заявлені стороною відповідача витрати за надання правничої допомоги у розмірі 12 000 грн. (т. 2 а.с. 42-48) з підстав пропорційності задоволених позовних вимог та заяви представника позивача про їх зменшення підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в сумі 4000 грн. 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,

постановив:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2022 року - задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2022 року в частині визнання за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в порядку поділу спільного майна подружжя права приватної власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 337967151101 - скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вимоги про визнання за ОСОБА_4 в порядку поділу спільного майна подружжя права приватної власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 .
Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір за подання заяви про збільшення позовних вимог 5 462 грн. 
В іншій частині це ж рішення суду залишити без змін.
       Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави за подання апеляційної скарги судовий збір в сумі 8 832 грн.
       Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави за подання апеляційної скарги судовий збір в сумі 3 193 грн.
       Стягнути з  ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 4 000 грн. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_1 , на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від від 12 грудня 2022 року - задовольнити частково.
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє від імені ОСОБА_4 , на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від від 12 грудня 2022 року - задовольнити частково.
Додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2022 року в частині визначеної до стягнення суми витрат на професійну правову (правничу) допомогу - змінити з розміру 10 000 грн. до 20 000 грн. 
В іншій частині це ж додаткове рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 31 травня 2023 року.

Головуючий  І.В. Склярська
Судді Н.В. Орловська
                                                                                        Л.В. Пузанова