ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4255/23 Справа № 202/113/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г.О. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2023 року                                місто Дніпро Дніпропетровської області 
Єдиний унікальний номер 202/113/23
Номер провадження 22-ц/803/4255/23
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Максюти Ж.І., Новікової Г.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 28 лютого 2023 року головуючого судді Кухтіна Г.О. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-
В С Т А Н О В И В :
У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 28 лютого 2023 року надано сторонам  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк на примирення протягом шести місяців, а саме до 10 год.30 хв. 28 серпня 2023 року, провадження у справі до закінчення строку на примирення – зупинено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, з урахуванням категоричного заперечення щодо надання строку для примирення, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази щодо намірів відповідача відновити сімейні стосунки, таких намірів не містить і його заява про надання строку на примирення. Зауважує, що поняття «моральні засади суспільства» діючим законодавством не визначено, а тому при вирішенні питання чи не буде надання часу на примирення суперечити моральним засадам суспільства, суд має застосувати положення ст. 24 СК України, яке закріплює вільну згоду жінки та чоловіка на шлюб та заборону примушування жінки та чоловіка до шлюбу. Вважає, що збереження шлюбу є недоречним, а призначення строку для примирення недоцільним.
Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки переглядається ухвала визначена у п.14 ч.1 ст.353 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача,дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону судове рішення відповідає.
Надаючи сторонам строк для примирення та зупиняючи провадження в справі, згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд першої інстанції встановивши, що позивач з відповідачем у шлюбі прожили з серпня 2021 року, враховуючи думку відповідача, який заперечував проти розірвання шлюбу, дійшов висновку вжити заходи щодо примирення подружжя, надавши їм строк для примирення тривалістю шість місяців до 28 серпня 2023 року, який буде достатнім для налагодження сімейних стосунків.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне. 
Згідно із ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Частиною 3 статті 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.
Як визначено ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Згідно зі ст. 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.
Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно зі ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11 роз`яснено, що проголошена Конституцією України (254к/96-ВР) охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Суду слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.
Тобто, зі змісту вказаних норм слідує, що надання строку на примирення є обов`язком, а не правом суду за наявності заперечення сторони проти розірвання шлюбу, крім випадків коли надання такого строку буде суперечити моральним засадам суспільства. Думка сторін враховується судом лише при визначенні строку на примирення.
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України»,одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справа «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За таких обставин, надаючи сторонам шестимісячний строк для примирення, суд першої інстанції взяв до уваги заперечення відповідача та відсутність заперечень зі сторони позивача, відповідно дійшов до обґрунтованого висновку, що надання строку для примирення подружжя у даній справі не суперечить моральним засадам суспільства.
За правилами п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час розгляду справи з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому її розгляду.
З урахуванням наведеного, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не допустив порушень норм процесуального права, оскільки зупинення провадження на час надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення, є обов`язком суду, передбаченим п. 4 ч. 1ст. 251 ЦПК України. Строк, на який зупинене провадження судом першої інстанції, не перевищує загальний строк, встановлений ч. 7 ст. 240 ЦПК України.
Обґрунтованість та доцільність заходу, який вжитий судом першої інстанції щодо примирення подружжя не підлягає переоцінці судом апеляційної інстанції , а викладені доводи скарги щодо примирення, не можуть бути підставою для скасування судового рішення з огляду на положення ст. 376 ЦПК України .
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 28 лютого 2023 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: