Справа № 299/832/23

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
  
17.04.2023                 м. Ужгород

       Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.204-1КУпАП за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14 лютого 2023 року,
                                        В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14 лютого 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2  ст.204-1 КУпАП, застосовано до нього стягнення у виді штрафу в розмірі 8 500 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536 гривень 80 копійок на користь держави.        
Відповідно до постанови суду та протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 006662 від 02 лютого 2023 року встановлено, що 01.02.2023 близько 14 год. 25 хв. прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) на відстані 1000 метрів від лінії державного кордону напрямку прикордонного знаку №41 (територія Пийтерфолвівської сільської громади Берегівського району Закарпатської області), виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_1 разом з іншими особами, за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон України.
       Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Вважає оскаржувану постанову незаконною, необґрунтованою, а висновки суду, викладені у постанові, не відповідають фактичним обставинам справи. Акцентує увагу на тому, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення йому не відомий, так як не був йому вручений, а також те, що він не володіє в достатній мірі українською мовою і перекладача йому залучено не було.

       Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що участі у розгляді справи  ОСОБА_1 не приймав, копію постанови отримав 24.02.2023. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати, а провадження в справі закрити.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та дату розгляду апеляційної скарги, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а тому суд, відповідно до вимог ст.268 КУпАП, вважає можливим провести розгляд апеляційної скарги у його відсутності.
Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З огляду на те, що розгляд справи в суді першої інстанції проводився у відсутності ОСОБА_1 , даних про отримання ним копії оскаржуваної постанови матеріали справи не містять, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, а тому його слід поновити.
Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність судового рішення апеляційний суд відхиляє, враховуючи такі обставини.
Висновок суду першої інстанції про те, що у діях  ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суддя дав належну оцінку і навів у постанові, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 006662 від 02 лютого 2023 року, який складений особою, яка має право складати протоколи про адміністративні правопорушення, їх зміст відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і сумнівів у достовірності занесених у нього даних не викликає, на час розгляду справи ніким не спростований; протоколом про адміністративне затримання від 01 лютого 2023 року; заявою ОСОБА_1 від 05.02.2022 про визнання вини та про розгляд справи без його участі, які в сукупності підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Зазначені вище докази є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП адміністративного правопорушення – спроба незаконного перетину державного кордону України, вчиненого групою осіб.
Заперечення ОСОБА_1 вини у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, не спростовує правильних висновків суду першої інстанції про доведеність його вини у скоєному, і апеляційним судом оцінюються як форма захисту.
Всупереч доводам апеляційної скарги, протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 006662 від 02 лютого 2023 року містить відомості про те, що ОСОБА_1 володіє українською мовою та послуг перекладача не потребує, послуг захисника не потребує, від надання пояснень відмовився, протокол власноручно підписав.
Будь-яких зауважень чи скарг ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначив, як і не оскаржував дій прикордонників до відповідних органів.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості викласти у протоколі або окремо свої заперечення щодо викладених у протоколі фактів, надати власні пояснення з приводу причин його знаходження 01.02.2023 близько 14 год. 25 хв. в районі 41 прикордонного знаку, однак таких заперечень чи пояснень не виклав, що на переконання апеляційного суду свідчить про непослідовність позиції останнього та підтверджує той факт, що відповідна версія виникла вже на стадії судового розгляду після отримання правової допомоги з метою уникнення відповідальності.
Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1  разом з іншими особами, 01.02.2023 близько 14 год. 25 хв. був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) на відстані 1000 метрів від лінії державного кордону напрямку прикордонного знаку №41 (територія Пийтерфолвівської сільської громади Берегівського району Закарпатської області), за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон України, в порушення вимог ст.ст.9,12 ЗаконуУкраїни «Про державний кордон України».
Вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення - як спроба перетину державного кордону України у складі групи осіб будь-яким способом, повністю охоплюється диспозицією ч.2 ст.204-1 КУпАП та підтверджується доказами, що містяться у матеріалах справи.
Крім того, під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що старший інспектор прикордонної служби групи адміністративно-юрисдикційної діяльності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) лейтенант ОСОБА_2 був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо  ОСОБА_1  протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.204-1 КУпАП, що в нього були підстави для обмови останнього та фальсифікації протоколу, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи – у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано. Тому, апеляційний суд доходить висновку, що лейтенант  ОСОБА_2  при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
Разом із тим, апеляційним судом не встановлено і будь-яких фактів про застосування щодо  ОСОБА_1  незаконних методів, які б призвели до визнання ним вини та підписання протоколу про адміністративне правопорушення, заяви та інших документів, які містяться у матеріалах справи.
Окрім того, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - ним у суді першої та апеляційної інстанції на надано.
Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження порушника в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.

Що стосується інших посилань в апеляційній скарзі, то вони мають формальний характер, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції доходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент правопорушника, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

При цьому, суд керується висновком Європейського суду з прав людини, зробленим ним у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, де в п.58 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції, ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, а адміністративне стягнення, яке накладено на нього у межах санкції ч.2 ст.204-1 КУпАП, і є мінімальним, відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст.23 КУпАП меті адміністративного стягнення, і в свою чергу є необхідним і достатнім для виправлення і виховання ОСОБА_1 у дусі точного та неухильного додержання законів та запобігання новим правопорушенням.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені. 

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання ОСОБА_1  про поновлення строку задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14.02.2023.        
       
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
       Постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14 лютого 2023 року щодо ОСОБА_1 – залишити без змін. 
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага