ОКРЕМА ДУМКА
Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
Русинчука М. М.
 
05 квітня 2023 року
м. Київ
 
справа № 337/5553/20
провадження № 61-18465св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач), 
 
постановою від 05 квітня 2023 року залишив без задоволення касаційну скаргу Касаційну скаргу ОСОБА_1 ., а рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 14 квітня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 09 листопада 2021 року - без змін.
.
 
Суть справи
 
У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що 20 липня 2013 року він і ОСОБА_1 уклали договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого останній отримав у борг кошти у розмірі 387 000,00 доларів США, що підтверджується розпискою від 20 липня 2013 року, підписаною відповідачем у присутності двох свідків.
Оскільки договором не встановлений строк повернення позики, 28 серпня 2020 року він направив ОСОБА_1 вимогу про повернення грошових коштів, однак останній взятих на себе зобов`язань за договором позики не виконав та позику не повернув.
Ураховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача 387 000,00 доларів США, що станом на 15 грудня 2020 року еквівалентно розмірі 10 784 180,70 грн.
 
Судові рішення у справі
 
Рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 14 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 09 листопада 2021 року, позов ОСОБА_2 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 20 липня 2013 року у розмірі 387 000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно з курсом Національного банку України станом на 15 грудня 2020 року становить 10 784 180,70 грн.  
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 10 964,00 грн.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вважав доведеним факт укладення договору позики на 387 000,00 доларів США, які відповідачем не були повернуті, що є підставою для їх стягнення. У матеріалах справи міститься оригінал договору позики від 20 липня 2013 року, підписаний обома сторонами, а також оригінал розписки ОСОБА_1 від 20 липня 2013 (т. 1, а. с. 89, 90), які надані суду представником позивача. Наявність у ОСОБА_2 оригіналу договору позики та боргової розписки, свідчить про те, що боргове зобов`язання ОСОБА_1 не виконане. 
Відповідно до договору позики сума позики зазначена рукописом числом і в дужках словами, закреслено друкований текст «гривень» та міститься рукописний знак «$». Також у розписці ОСОБА_1 сума позика зазначена рукописом числом і в дужках словами, після дужок також стоїть рукописний знак «$». У розписці відсутні закреслення валюти «гривня», а тільки міститься знак «$».
Оскільки за звичаями ділового обороту, що склався на Україні, в боргових зобов`язаннях між громадянами у випадку укладання договору позики в іноземній валюті використовуються, як правило, долари США, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що предметом позики були саме долари США, а не іншої іноземної держави. Крім того, ураховуючи, що факт передачі грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною ОСОБА_1 , у якій відсутнє посилання, навіть закреслене, на валюту України, апеляційний суд вказав, що відхиляє посилання відповідача на те, що предметом позики є кошти у валюті «гривня».
Договір позики відповідачем не оспорений, недійсним не визнавався, клопотання про призначення у цій справі експертизи для з`ясування питання, чи має розписка позичальника виправлення, дописки або підробки, не заявлялось.
Відповідно до пункту 12 договору позики він укладений у двох примірниках сторонам договору, однак відповідач, посилаючись на наявність виправлень у цьому договорі, не надав суду для огляду свій екземпляр договору.
Щодо твердження відповідача про те, що позивач уже звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості за цим же договором позики від 20 липня 2013 року та зазначав суму позики в національній валюті України - гривні, то суди вказали, що судовим рішенням за результатами розгляду цивільної справи № 337/1534/19 не було встановлено певних обставин (фактів), які б не потребували доказування при розгляді справи або спростовували чи підтверджували доводи сторін у справі.
Апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги про те, що позивач, звертаючись удруге з цим позовом, змінив умови договору позики, оскільки згідно з копіями матеріалів справи № 337/1534/19 ані договір позики, ані розписка не містять відмінностей від оригіналів, які наявні в цій справі, а також містять посилання на предмет позики - у валюті, позначеній «$». 
 
Арґументи касаційної скарги
 
У касаційній скарзі та доповненні до неї ОСОБА_1 просить скасувати рішення і постанову судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що позивач уже тричі звертався до суду з позовами про стягнення заборгованості за договором позики від 20 липня 2013 року. Зокрема, 22 квітня 2019 року до Хортицького районного суду міста Запоріжжя був поданий позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики від 20 липня 2013 року у розмірі 387 000,00 грн, однак цей позов за заявою позивача був залишений без розгляду (справа № 337/1534/19, суддя Ширіна С. А.). 
 
24 листопада 2020 року позивач удруге подав позов про стягнення заборгованості за договором позики від 20 липня 2013 року, який відповідно до розподілу автоматизованої системи документообігу був переданий судді Ширіній С. А., яка вже була обізнана про перший позов із зазначенням боргу за розпискою у гривні, у зв`язку з чим представник позивача подав заяву про відкликання позовної заяви (справа № 337/5033/20). 
 
Позов у цій справі, що переглядається, поданий 18 грудня 2020 року, у якому позивач просить стягнути борг в іншій валюті - доларі США, та який розподілений іншому судді - Сидорову М. В. 
 
Вважає, що такі дії сторони позивача свідчать про зловживання процесуальними правами, що полягало у вчиненні дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.
 
Суди не надали оцінки його доводам про те, що позивач уже пред`являв вимоги про стягнення заборгованості за договором позики і розпискою у валюті гривні, які були предметом дослідження у справі № 337/1534/19 - ця справа слухалася більше року, але позивач подав заяву про залишення позову без розгляду. Позивач у справі № 337/1534/19 визнавав, що надавав позику відповідачу у національній валюті - гривні України. 
 
Наголошує на тому, що під час апеляційного перегляду справи його представник подав клопотання про залучення диску фіксації судового засідання у справі № 337/1534/19, на які зафіксовані пояснення ОСОБА_2 щодо обставин надання позики, укладення спірних документів, щодо виду грошової одиниці, яка надавалася у позику та її розмір, яке було задоволено частково. Диск долучено до справи, однак у його прослуховуванні відмовлено у судовому засіданні 09 листопада 2021 року.
 
Єдиною підставою задоволення позовних вимог суд першої інстанції зазначив те, що оскільки в переважній більшості у договірних відносинах використовується саме долар США, тому предметом договору у цій справі є саме долар США і саме в такій валюті надавалась позика. Натомість загальновідомим є факт, що єдиним законним платіжним засобом на території України вважається гривня. Суди не звернули увагу на те, що в пункті 1 договору позики є місце для визначення еквіваленту у доларах США отриманої у гривні позики, однак це місце є порожнім, тобто не заповненим, отже, сторони вирішили не зазначати суму позики у доларовому еквіваленті. Жодної підстави для висновків про те, що позика була отримана не в гривні, а в доларі США, немає і є саме припущенням суду. Крім того, будь-яких позначень символами валюти отриманих коштів договір не передбачає.
 
Суди не надали оцінки тому, що в матеріалах справи містяться дві вимоги позивача ОСОБА_2 про повернення боргу, одна з яких датована 10 січня 2019 року, у якій він вимагає повернути 387 000,00 грн, і вимога від 29 червня 2020 року, у якій він вимагає повернути 387 000,00 доларів США. Обидві вимоги пред`явлені на підставі одного і того ж договору позики та розписки.
 
Вищезазначені обставини свідчать про те, що позивач не довів належними доказами факт передання у позику коштів в іноземній валюті - доларі США, а суди зробили висновок про задоволення позову, який ґрунтується виключно на припущеннях.
 
Фактичні обставини справи
 
20 липня 2013 року ОСОБА_2 (Позикодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) уклали договір позики, відповідно до пункту 1 якого Позикодавець передав, а Позичальник прийняв у власність 387 000,00 «гривень», які ручкою виправлені на «$», які зобов`язувався повернути. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною Позичальником в момент передачі йому суми позики. Строк повернення грошових коштів договором не визначений.
 
Згідно з розпискою від 20 липня 2013 року, яка підписана ОСОБА_1 в присутності двох свідків, останній отримав безпосередньо від ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 387 000,00 «$», яку зобов`язувався повернути.
 
29 червня 2020 року позикодавець ОСОБА_2 особисто підписав вимогу на ім`я ОСОБА_1 про повернення грошових коштів за договором позики від 20.07.2013 в розмірі 387 000,00 доларів США протягом тридцяти днів від дня отримання вимоги, яку передав своєму представнику поштовим зв`язком.
 
28 серпня 2020 року представником позикодавця ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 26 листопада 2018 року та договору про надання правової допомоги № 15/19 від 26 листопада 2019 року, на адресу позичальника ОСОБА_1 цінним листом з описом надіслано письмову вимогу ОСОБА_2 про повернення грошових коштів за договором позики від 20 липня 2013 року в розмірі 387 000 доларів США (т. 1, а. с. 10).
 
Вказану письмову вимогу ОСОБА_4 не отримав, вона повернута відправнику неврученою (т. 1, а. с. 11, 103-104).
 
Мотиви прийнятого судом касаційної інстанції судового рішення
 
Обґрунтовуючи свої висновки, колегія суддів суду касаційної інстанції зазначила:
 
«при зверненні із позовом ОСОБА_2 посилався на те, що 20 липня 2013 року він і ОСОБА_1 уклали договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого останній отримав у борг кошти у розмірі 387 000,00 доларів США, що підтверджується розпискою від 20 липня 2013 року, підписаною відповідачем у присутності двох свідків, і договором позики від 20 липня 2013 року;
            при задоволенні позову суди обґрунтовано вважали, що наявність у ОСОБА_2 оригіналу договору позики та боргової розписки, свідчить про те, що борг ОСОБА_1 не повернутий, а тому порушене право позивача підлягає судовому захисту. 
 
Щодо посилань у касаційній скарзі на те, що кошти за договором позики передавалися саме у гривні, то такі доводи були предметом дослідження і суду першої інстанції, і суду апеляційної інстанції, які обґрунтовано вказали, що згідно з умовами договору позики сума позика зазначена рукописом числом і в дужках словами, закреслено друкований текст «гривень» та міститься рукописний знак «$». У розписці ОСОБА_1 сума позики так само зазначена рукописом числом і в дужках словами, після дужок також стоїть рукописний знак «$». У розписці відсутні закреслення валюти «гривня», а тільки міститься знак «$». Апеляційний суд правильно вказав, що оскільки за звичаями ділового обороту, що склався на Україні, в боргових зобов`язаннях між громадянами у випадку укладання договору позики в іноземній валюті використовуються, як правило, долари США, що узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 705/3275/18 (провадження № 61-12851св21).
 
Будь-яких клопотань про проведення судових експертиз у суді першої інстанції позивач не заявляв.
 
Колегія суддів відхиляє аргумент касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій факту неодноразового звернення позивача з вимогою про стягнення боргу за тим же договором позики, що й у справі, яка переглядається, у національній валюті, а також того, що позивач у справі № 337/1534/19 визнав, що передавав кошти відповідачу саме у гривні, оскільки у справі № 337/1534/19 суд не встановлював будь-яких обставин - ухвалою Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 19 червня 2020 рокупозов у справі № 337/1534/19 залишено без розгляду.
 
Не погоджуюсь з прийнятою постановою з огляду на таке:
 
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).
 
Матеріалами справи підтверджується, що 22 квітня 2019 року до Хортицького районного суду міста Запоріжжя був поданий позов ОСОБА_2 до 
ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики від 20 липня 2013 року у розмірі 387 000,00 грн, однак цей позов за заявою позивача був залишений без розгляду (справа № 337/1534/19, суддя Ширіна С. А.). 
 
24 листопада 2020 року позивач удруге подав позов про стягнення заборгованості за договором позики від 20 липня 2013 року, який відповідно до розподілу автоматизованої системи документообігу був переданий судді Ширіній С. А., яка розглядала попередню справу № 337/1534/19 і вже була обізнана про перший позов із зазначенням боргу за розпискою у гривні, у зв`язку з чим представник позивача подав заяву про відкликання позовної заяви (справа № 337/5033/20).
 
В матеріалах справи наявні також вимоги   ОСОБА_2 до ОСОБА_1 - перша від 10 січня 2019 року, у якій він вимагає повернути 387 000,00 грн, і друга від 29 червня 2020 року, у якій він вимагає повернути 387 000,00 доларів США.
 
Отже, первинно (в першій позовній заяві і першій вимозі про повернення боргу) сам позивач вказував, тобто визнавав, що позика надавалась у гривнях, а не в доларах США. Ця обставина та наявні виправлення у договорі позики слова «гривні» на знак «$» породжують розумні сумніви у тому, що насправді позика надавалась у доларах США, а не в гривні, адже найкраще саме позикодавцеві має бути відомо те, у якій валюті він позичав кошти. Нерозумно і нелогічно заявляти позов до суду про повернення боргу в гривні (менш вартісній грошовій одиниці з огляду на курс долара США до гривні станом на квітень 2019 року, коли був поданий перший позов), вказуючи про існування боргу в гривнях, коли наявні всі докази того, що кошти були позичені в тій же кількості, тільки в доларах США (більш вартісній валюті). Враховуючи заперечення відповідача про отримання позики в доларах США та те, що первинно в першій поданій до суду позовній заяві і вимозі до ОСОБА_1 про повернення боргу позивач на підставі того ж договору і тієї ж розписки, які він надав до позовної заяви у справі, що переглядається, заявляв, що позика надавалась у гривнях, зазначені сумніви мають трактуватись на користь позичальника. Те, що позика надавалась саме у гривнях, а не доларах США, визнав ОСОБА_2 в судовому засіданні під час розгляду першої справи № 337/1534/19, що зафіксовано на звукозаписі судового засідання, диск з яким за клопотанням сторони відповідача долучено як доказ апеляційним судом у справі, що розглядається, однак не досліджено судом апеляційної інстанції.  
 
Отже, є всі підстави для висновку, що в цій ситуації факт надання позики у доларах США є недоведеним. Суди на підставі наявних в справі доказів правильно встановили обставини щодо наявності укладеного між сторонами договору позики і неповернення відповідачем боргу, однак зробили неправильні висновки щодо виду валюти, у якій надавалась позика.
 
З огляду на викладене вважаю, що позовні вимоги належало задовольнити частково із стягненням суми боргу в розмірі 387 000,00 грн.
 
Суддя                                                                                        М. М. Русинчук