ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України
20 квітня 2023 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 744/924/22
Головуючий у першій інстанції – Смага С. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/631/23

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої-судді: Шитченко Н.В.,
суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 01 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, -
місце ухвалення рішення суду – м. Семенівка,
дата складання повного тексту рішення – 06 лютого 2023 року.

                                    У С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив стягнути з відповідачки 7 000 грн у відшкодування завданої моральної шкоди. Мотивуючи заявлені вимоги, зазначав, що від шлюбу зі ОСОБА_3 , яка являється дочкою відповідачки, має малолітнього сина ОСОБА_4 , 2015 року народження, який проживає з матір`ю. З колишньою дружиною наразі існує конфлікт з приводу участі позивача у спілкуванні з сином. З метою його врегулювання ОСОБА_1 за допомогою мобільного телефону, використовуючи застосунок «Вайбер», звернувся до відповідачки, вважаючи, що остання зможе позитивно вплинути на доньку, оскільки є старшою за віком, має більший життєвий досвід та турбується про долю свого онука.
У відповідь на це звернення ОСОБА_2 образливо висловилася в його бік, використавши нецензурні слова, чим принизила його честь і гідність та завдала моральних страждань. Зокрема, під час переписки відповідачка  назвала його «покидьком», «терористом» та зазначила, що він обікрав сім`ю, що не відповідає дійсності. Розмір заподіяної моральної шкоди оцінив у 7 000 грн, який розрахував, виходячи із засад розумності та справедливості, та наголошуючи, що зазначена сума крім компенсаційної функції буде мати превентивний характер щодо недопущення негідної та протиправної поведінки відповідачки в майбутньому.
Рішенням Семенівського районного суду від 01 лютого 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди відмовлено повністю.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги. Доводи апеляційної скарги є аналогічними з доводами позову. 
Позивач зазначає, що під час розгляду справи ОСОБА_2 не заперечувала, що 17 листопада 2022 року з власного телефону у застосунку «Вайбер» писала нецензурні висловлювання. Саме внаслідок таких безпідставних образ позивач зазнав моральних страждань через погіршення сну, а постійне обмірковування конфліктної ситуації порушило звичний ритм життя і відволікає від роботи, викликаючи негативні почуття.
ОСОБА_1 зазначає, що вважає недоречним звернення до лікаря для отримання довідок із зазначенням скарг на погіршення сну та інших проявів стресу через неможливість медикаментозно достовірно встановити причинний зв`язок між почутими образами та моральними стражданнями. Указує, що хоча термін «страждання» законодавчо не визначений, у будь-якому разі це нормальна реакція на дії чи висловлювання людини, які відображаються у свідомості потерпілої особи і можуть викликати в неї відповідну психічну реакцію.
Зауважує на тому, що, беручи до уваги позицію Верховного Суду у справі № 761/24143/19, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та прецедентну практику ЄСПЛ, моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди. На підтвердження заподіяння йому ОСОБА_2 моральної шкоди надано достатні докази, у тому числі скріншот переписки з відповідачкою у застосунку «Вайбер».
Відповідачкою відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавався.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду – без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено жодного переконливого доказу завдання йому ОСОБА_2 моральних страждань, порушення його звичайного способу життя та психологічного стану, крім слів самого позивача, які доказами не підтверджуються.
Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства. 
У справі встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка є дочкою відповідачки, перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Новгород-Сіверського районного суду від 07 лютого 2019 року розірвано. Від шлюбу подружжя має малолітню дитину – сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом з матір`ю. 
Позивач та колишня дружин не дійшли згоди в питанні участі батька у вихованні їхнього малолітнього сина та спілкуванні з ним.
Наведені обставини встановлені рішенням Новгород-Сіверського районного суду від 24 березня 2021 року та постановою Чернігівського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року.  
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року, якою змінено рішення Новгород-Сіверського районного суду від 24 березня 2021 року, у тому числі зобов`язано ОСОБА_3 не перешкоджати батькові ОСОБА_1 брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею, визначено способи участі у вихованні сина (а.с. 9-23).
За невиконання рішення суду без поважних причин державним виконавцем Новгород-Сіверського ВДВС двома постановами від 08 липня 2022 року на боржника ОСОБА_3 , відповідно до ст. 63, 75 ЗУ «Про виконавче провадження», накладено стягнення у вигляді штрафу на загальну суму 5 100 грн (а.с. 24-25, 26-27). 
Звернувшись з вимогою про стягнення зі ОСОБА_2 моральної шкоди, ОСОБА_1 зазначав, що під час переписки з відповідачкою щодо можливого сприяння у спілкуванні з сином та позитивного впливу на колишню дружину, отримав від неї непристойні та образливі висловлювання на свою адресу, що принизило його честь і гідність та завдало моральних страждань. 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
Статтею 297 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його честі та гідності; гідність та честь фізичної особи є недоторканими; фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
За змістом ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 3 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною  шкодою  слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних  явищ, заподіяних фізичній чи юридичній   особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до  чинного  законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у  приниженні  честі,  гідності,  престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через  неможливість продовження активного  громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Частиною 5 п. 19 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 11 встановлено, якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Проаналізувавши у повній мірі вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди відповідає вимогам законодавства та встановленим фактичним обставинам справи.
За доводами позову через образливі виловлювання відповідачки під час переписки у мобільному телефоні ОСОБА_1 зазнав моральних страждань через погіршення сну, а постійне обмірковування конфліктної ситуації порушило звичний ритм життя і відволікає від роботи, викликаючи негативні почуття. 
Колегія суддів виходить з того, що доведення факту завдання моральної шкоди є дуже специфічним, тому позивачу у справах такої категорії непросто сформувати необхідну доказову базу для підтвердження наявності моральної шкоди та підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та негативними наслідками для позивача у вигляді моральної шкоди. Разом з тим позивачеві недостатньо заявити у позовній заяві, що він пережив або переживає моральні страждання. Цей факт має бути доведений усіма допустимими засобами доказування (показаннями свідків, довідками із медичних закладів, іншими письмовими доказами тощо). Докази – це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються поясненнями сторін, показаннями свідків, письмовими доказами, речовими доказами, зокрема звуко- і відеозаписами, висновками експертів.
У кожному конкретному випадку звернення з позовом про відшкодування моральної шкоди її слід доводити належними і допустимими доказами заявленого розміру моральної шкоди, оскільки не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження. 
Всупереч наведеному як у ході розгляду справи судом першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду справи позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів в контексті ст. 76-80 ЦПК України, які б підтверджували порушення його звичайного способу життя, погіршення його сну та психологічного стану через образливі висловлювання ОСОБА_2 . На підтвердження факту завдання йому моральних страждань ОСОБА_1 до позовної заяви було додано лише скріншот переписки з відповідачкою у мобільному застосунку для надіслання повідомлень.
У наданому відзиві на позов (а.с. 36-37) відповідачка не заперечувала факт існування неприязних стосунків з позивачем, який являється колишнім чоловіком її дочки, та зазначала, що публічно позивача не ображала, висловивши свою суб`єктивну думку про нього та його поведінку в ході особистого спілкування з ним шляхом надсилання повідомлень у застосунку для обміну повідомленнями «Вайбер», відомості в якому захищені від стороннього доступу, при цьому нею вживалися цілком літературні слова та висловлювання, які відображають її власну оцінку особистості та дій позивача. 
Верховний Суд у своїй постанові від 22 листопада 2021 року у справі № 761/32924/19-ц констатував, що судження – це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом – це передумова плюралізму поглядів.
Колегія суддів враховує, що за характером висловлювань і вжитих словосполучень та мовно-стилістичних засобів надіслана у особистому спілкуванні відповідачкою інформація про позивача не містить фактичних даних, а містить критику та оцінку дій останнього, отже являється оціночним судженням, що не поширювалось на широкий загал, а позивачем не доведено спричинення такими висловлюваннями моральних страждань. Отже, висновок суду першої інстанції про недоведеність заявлених позовних вимог про стягнення моральної шкоди є вірним.
Зважаючи на наведене, апеляційний суд приходить висновку, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування чи зміни правильного по суті судового рішення.     
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, - 
                          
                                     П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 01 лютого 2023 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуюча:                                                                      Н.В. Шитченко

        Судді:                                                                       Н.В. Висоцька

                                                                                         О.Є. Мамонова