ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1637/23 Справа № 219/8604/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Хомченко Л.І. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста  О. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді                     Корчистої О.І.
суддів:                           Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,
за участю секретаря              Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №219/8604/20 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Міністерство оборони України, про встановлення факту, що має юридичне значення, 
за апеляційною скаргою Міністерства оброни України,
на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 жовтня 2021 року,

встановив:

У вересні 2020 року ОСОБА_1  звернулась до суду з заявою, в якій просила визнати її - ОСОБА_1 членом сім`ї військовослужбовця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть від 11 вересня 2017 року серія НОМЕР_1 , видане Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровські області).
Заява обґрунтована тим, що з липня 1995 року вона проживала у цивільному шлюбі з ОСОБА_2 та разом виховували його сина від першого шлюбу ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
22 серпня 1998 року вони одружились. В подальшому ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_4 . 
ОСОБА_5 , рідна мати старшого сина ОСОБА_3 покинула чотирьох річного сина з батьком та виїхала на місце свого постійного проживання до Амурської області Російської федерації. Жодного разу, провідати сина не приїздила, кошти на його утримання не надавала. 
Тобто, з 4-річного віку вона та її чоловік виховували та утримували старшого сина ОСОБА_3 , проживали однією сім`єю, ОСОБА_3 вважав її і називав своєю матір`ю. Проживали вони разом у квартирі її батьків. ОСОБА_3 навчався у Часовоярській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №17 Артемівської міської Ради Донецької області з 1999 року по 2008 рік та Часів Ярському ПТУ-77, прийняв громадянство України, отримав паспорт та його було зареєстровано за місцем проживання в її власній квартирі за адресою АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 поблизу села Черносільське Амвросіївського району Донецької області під час проведення антитерористичної операції її син солдат резерву ОСОБА_3 загинув. Смерть настала внаслідок травматичного шоку, багаточисленних вогнепальних осколкових поранень кінцівок та в період проходження служби при виконанні службових обов`язків. На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 північного оперативно-територіального об`єднання Національної Гвардії України від 13 лютого 2018 року за № 34, ОСОБА_3 виключено зі списків особового складу частини, у зв`язку зі смертю(загибеллю). Вказаним наказом визнано членів сім`ї, батьків, утриманців, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 .
Встановлення факту про визнання її членом сім`ї військовослужбовця має для неї юридичне значення, оскільки слугує підставою поширення на неї дії Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині отримання пільг, переваг та інших соціальних гарантій визначеної в законі категорії громадян, отримання відповідних посвідчень члена сім`ї військовослужбовця (пасинка), також для отримання одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) військовослужбовця.
Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Визнано ОСОБА_1 членом сім`ї військовослужбовця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В апеляційній скарзі Міністерство оборони України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту обумовлена тим, що заявник має намір звернутись до обласного військового комісаріату за призначенням одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) військовослужбовця. Фактично з вимоги заявника, викладеній у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається спір про право, вирішення якої належить до адміністративної юрисдикції. Оскільки у даних правовідносинах вбачається спір про право, є підстави, на думку скаржника, для залишення заяви без розгляду. Також скаржник вважає, що, оскільки, встановлення факту, що має юридичне значення - визнання членом сім`ї військовослужбовця взагалі не передбачено ч. 1 ст. 315 ЦПК України, заявником обрано неналежний спосіб захисту своїх прав та інтересів, а тому заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.
Посилається, що Міністерство оброни України є неналежною стороною у справі, оскільки ОСОБА_3 проходив службу у військовому резерві, військової частини НОМЕР_2 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України, а отже не перебував на військовій службі у Збройних Силах України, у зв`язку з чим відношення ні до Збройних сил України, ні до Міністерства оборони України не мав. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу Міністерства оброни України залишити без задоволення, рішення суду першоїі інстанції залишити без змін. При цьому зазначає про безпідставність доводів апеляційної скарги. Посилаючись на висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц наголошує, що розгляд цієї справи має здійснюватися за правилами цивільного судочинства в окремому провадженні. Також посилання скаржника в апеляційній скарзі щодо того, що Міністерство оборони України є неналежною стороною у справі вважає безпідставним, оскільки оскаржуване рішення не впливає на його права та обов`язки, справа розглядається в порядку окремого провадження і до Міністерства оборони не висувається жодних вимог. Заміна сторони в даному випадку не впливає на сутність рішення та його мотивувальну частину. 
В судове засідання апеляційного суду учасники судового розгляду не з`явилися, повідомлялися про час та місце розгляду справи. 
Представник Міністерства оборони України Пономаренко В.І. подав заяву з проханням розглянути справу без його участі, апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга Міністерства оборони України підлягає задоволенню за наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 3 ст.  3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи письмовими доказами, що згідно свідоцтва про одруження серія НОМЕР_3 від 22 серпня 1998 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 одружились про що в книзі реєстрації актів про одруження 22 серпня 1998 року зроблено запис № 61. Після одруження прізвище дружини - ОСОБА_1 . (а.с.17)
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 03 січня 1992 року ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Юкталі Тиндинського району Амурської області про що в книзі реєстрації актів про народження ІНФОРМАЦІЯ_5 зроблено запис. Батьки: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_5 (а.с.24)
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, місце смерті село Червоносільське Донецька область, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_5 від 11 вересня 2017 року. (а.с.25)
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України № 34 від 13 лютого 2018 року вбачається, що солдата резерву ОСОБА_3 , далекомірника-номера обслуги 3 відділення 1 взводу охорони спеціального призначення роти охорони спеціального призначення батальйону спеціального призначення (резервного батальйону), який прийнятий на службу у військовому резерві 07 липня 2014 року наказом командира частини від 07 липня 2014 року № 136, загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 поблизу села Червоносільське Амвросіївського району Донецької області під час проведення антитерористичної операції. Члени сім`ї, батьки, утриманці: ОСОБА_2 (батько); ОСОБА_5 (мати); ОСОБА_4 (брат). (а.с.26)
Відповідно довідки військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України № 21 від 22 січня 2020 року ОСОБА_3 в період з 17 липня 2014 року по 29 серпня 2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції. (а.с.27)
З акту Часовоярської міської ради від 15 червня 2020 року вбачається, що депутатом Часовоярської міської ради Мігуш Л.М. та в.о. голови Часовоярської міської ради Чаусом С.В. в присутності свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 встановлено, що ОСОБА_3 дійсно мешкав разом з батьком та мачухою, а мати ОСОБА_5 з сином не проживала з 1995 року після виїзду за межі України, виховуванням та забезпеченням сина не займалась, виховуванням та забезпеченням ОСОБА_3 починаючи з 1995 року займались його батько - ОСОБА_2 та мачуха - ОСОБА_1 .(а.с.28)
Депутатом Часовоярської міської ради ОСОБА_14 та в.о. голови Часовоярської міської ради Чаусом С.В. в присутності свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 складно акт від 21 липня 2020 року, про те, що ОСОБА_3 дійсно проживав спільно однією сім`єю та вів спільне господарство з ОСОБА_2 (батьком) та ОСОБА_1 (мачухою) та ОСОБА_4 (братом) за адресою: АДРЕСА_2 , а саме з липня 1995 року по 27 жовтня 2008 року без реєстрації за місцем фактичного проживання до моменту набуття статусу громадянина України та отримання паспорту по досягненню 16-ти річного віку; з 28 жовтня 2008 року по 07 червня 2013 року був зареєстрований та фактично проживав за вказаною адресою; з 08 червня 2013 року по червень 2014 року (до моменту вступу на військову службу) - без реєстрації за місцем фактичного проживання, тобто до часу смерті померлого. (а.с.29)
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_6 від 13 серпня 1996 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 13 серпня 1996 року зроблено запис № 361. (а.с.31)
Ухвалюючи рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції, виходив з того, що встановив, що заявник ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_2 з чотирирічного віку утримували та виховували ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім`єю, ОСОБА_3 вважав своєю матір`ю ОСОБА_1 , оскільки встановлення факту про визнання заявника членом сім`ї військовослужбовця має для неї юридичне значення, слугує підставою для поширення на неї дії Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». 
Колегія суддів апеляційного суду не в повінй мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції за наступних підстав.
Відповідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).
За правилами ч. 4 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.
Заінтересовані особи мають матеріально-правову заінтересованість у справах окремого провадження у випадку, коли рішення суду створює, змінює або припиняє певні права чи обов`язки цих осіб.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти (ніж визначені частиною 1 ст. 315 ЦПК України), від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. ( ч. 2 ст. 315 ЦПК України). 
Тобто, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки - виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та з іншою метою - ні.
Відповідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Для забезпечення правильного і швидкого вирішення справи суд з урахуванням конкретних її обставин повинен вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі та інших учасників процесу. Суду необхідно також встановити осіб, які можуть брати участь у справі.
Неправильне визначення фактів, які необхідно встановити для правильного вирішення спору, приводить до того, що не всі особи, прав яких безпосередньо стосується вирішення спору, притягуються до участі у справі, що у свою чергу приводить до ухвалення незаконних судових рішень.
Поза увагою суду першої інстанції залишились доводи Міністерства оборони України, викладені у відзиві на заяву, щодо того, що Міністерство оброни України не є належною заінтересованою стороною у справі, оскільки ОСОБА_3 являвся резервістом, тобто проходив службу у військовому резерві (виконував військовий обов`язок) у військовій частині НОМЕР_2 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України, а отже не перебував на військовій службі у Збройних Силах України і не мав відношення до Міністерства оборони України. 
Відповідно ст. 1 Закону України «Про Національну гвардію України» Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входять до системи Міністерства внутрішніх справ України.
Отже, звертаючись до суду з заявою, ОСОБА_1 неправильно визначилася з учасниками справи, а саме з заінтересованою особою.
Суд першої інстанції вищезазначеного не врахував. 
За загальним правилом цивільного процесуального законодавства України та положень статті 294 ЦПК України на заявника покладено обов`язок визначати заінтересованих осіб у справі.
Суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі заявником.
Суд не вправі за своєю ініціативою і без згоди заявника залучати інших заінтересованих осіб до участі у справі та зобов`язується вирішити справу за тією заявою, що пред`явлена, і стосовно тих осіб, які зазначені у ній.
Якщо заявник не заявляє клопотання про заміну/залучення заінтересованих осіб, суд повинен відмовляти у задоволенні поданої заяви про встановлення юридичного факту.
Таким чином, беручи до уваги вище викладене, зважаючи на те, що визначення заінтересованих осіб у справі є правом заявника, а встановлення належності сторін у справі - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, та враховуючи, що апеляційний суд процесуально обмежений у повноваженнях щодо залучення нових осіб у справі, а вказані недоліки, допущені судом першої інстанції, не можуть бути усунуті при апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції, колегія суддів констатує, що місцевим судом було розглянуто справу за участі заінтересованої особи Міністерства оборони України, всупереч тому, що заінтересованою особою у даній справі є Міністерство внутрішніх справ України, та не вирішено питання про залучення до участі у розгляді справи належну заінтересовану особу.
Вказані обставини є порушенням норм процесуального права і обов`язковою підставою для скасування рішення та ухвалення рішення про відмову у задоволенні заяви.
Доводи апеляційної скарги Міністерства оборони України по суті пред`явлених вимог ОСОБА_1 не підлягають перевірці апеляційним судом, оскільки судом першої інстанції справу розглянуто за участю неналежної заінтересованої особи. 
Відповідно до п. 4 ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушенням норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Оскільки судом першої інстанції оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про залишення заяви ОСОБА_1 без задоволення.
Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, то на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України підлягає стягненню сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір в сумі 630,60 гривень.

Керуючись ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 жовтня 2021 року скасувати.
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Міністерство оборони України, про встановлення факту, що має юридичне значення, залишити без задоволення. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 630,60 гривень.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:                  

Повний текст постанови складено 17 травня 2023 року.

Головуючий О.І. Корчиста