П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/6475/22                     Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Крапівницька Н. Л. 
                                                  Суддя-доповідач -  Граб Л.С.   
18 квітня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Сторчака В. Ю.  Смілянця Е. С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулася до суду з  позовом до управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (далі УДМСУ у Вінницькій області), в якому просила: 
-визнати протиправною відмову УДМСУ у Вінницькій області у видачі у зв`язку із досягненням 18-річного віку паспорта громадянина України у формі паспорта-книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ;
-зобов`язати УДМСУ оформити та видати у зв`язку із досягненням 18-річного віку паспорт громадянина України в формі паспорта-книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ без передачі будь-яких даних про неї до ЄДДР, без формування (присвоєння) унікального номеру запису в Реєстрі (УНЗР), без від цифрованого підпису особи, без від цифрованого образу обличчя особи, без від цифрованих відбитків пальців рук, без використання буди-яких засобів ЄДДР.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12 січня 2023 року в задоволенні позову, відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги,  апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
За правилами п3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 15.08.2018 ОСОБА_1 отримала паспорт громадянина України у формі ID - картки № НОМЕР_1 .
06.07.2022 позивач звернулася до управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області із заявою, у якій зазначила, що після досягнення нею 14-ти річного віку звернулась до територіального підрозділу УДМС, а саме- до районного відділу УДМС у Вінницькій області  про видачу паспорта громадянина України у формі книжечки, однак у видачі такої останній відмовлено, а тому вона вимушена була  отримати ID - картку. Зазначила, що надання згоди на обробку персональних даних є правочином в розумінні ЦК України. Проте, у володільця персональних даних після отримання відкликання згоди суб`єкта персональних даних більше не існує правових підстав для зберігання  персональних даних, якщо строки зберігання таких даних не визначені законодавством.
З огляду на вказане ОСОБА_1 висловила вимогу:
-знищити її персональні дані, які на момент отримання даної заяви, знаходяться в Єдиному державному демографічному реєстрі, у тому числі Унікальний номер запису в реєстрі, за яким закріплені персональні дані - на виконання приписів законодавства України/УРСР у сфері захисту персональних даних, у встановленому законодавством порядку;
- в порядку розгляду даної заяви, у встановлений законом строк, проінформувати письмово про виконання приписів цієї заяви, разом з цим - надати відповідні докази;
-обміняти оформлену на її ім`я непридатну для використання ID-картку до закінчення строку її дії на паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, що передбачено чинним положенням про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ;
-проставити відмітку реєстрації місця проживання (для підтвердження раніше набутої реєстрації, а не з новою реєстрацією місця проживання, відомостями про яке володіє Управління УДМС України у Вінницькій області);
-провести реєстрацію громадянства України-внесення запису про набуття особою громадянства України, спеціально уповноваженим на те органом, у відповідні облікові документи та вести облік відносно раніше встановлених форм - за прізвищем, іменем та по-батькові, днем, місяцем, роком народження та за місцем реєстрації; без використання будь-якого цифрового ідентифікатора особи (у т.ч за серією та номером паспорту), без внесення інформації про них до ЄДР чи будь-яких баз даних і реєстрів та без автоматизованої обробки та передачі персональних даних.
За результатами розгляду заяви, УДМСУ у Вінницькій області листом від 27.07.2022 №К-8/6/0542-22/0542/9-22 УДМСУ у Вінницькій області повідомило позивача, що правовідносини, щодо отримання паспорта громадянина України регулюються Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України», посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 за №5492-VІ (із змінами та доповненнями) та Тимчасовим порядком оформлення і видачі паспорта громадянина України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.06.2019 за № 620/33591. Вказали, що оскільки Закон "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус не передбачає підстави та право вимагати видалення даних з реєстру, УНЗР не може бути видалено з Реєстру якщо особа отримувала документи, що посвідчують особу чи її спеціальний статус із застосуванням засобів Реєстру. У особи, яка отримала паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм, відсутні підстави для повернення дійсного та придатного до використання паспорта.
Вважаючи дії відповідача щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки протиправними, позивач звернулася до суду  з даним позовом.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492-VI (далі - Закон № 5492-VI), Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 (далі - Порядок № 302), Положенням про паспорт громадянина України, затвердженим постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII (далі - Положення № 2503-ХІІ).
Частиною першою статті 13 Закону № 5492-VI передбачено, що документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус.
Одним із документів Реєстру, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зазначено паспорт громадянина України (підпункт "а" пункту 1 частини першої статті 13 Закону               № 5492-VI).
За змістом частин 2, 4 та 6 статті 14 Закону №5492-VI, документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклету. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Відцифрований образ обличчя особи в документах у формі книжечки розміщується на сторінці даних і виконується за технологією лазерного гравіювання та дублюється в центрі сторінки даних за технологією лазерної перфорації.
Отже,  Законом передбачено можливість видачі документа як у формі книжечки, так і у вигляді картки. 
Вказане узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим при вирішенні справи  № 806/3265/17 у постанові від 19.09.2018 та №160/1/21  від 21.12.2022.
Тобто, заявник, звернувшись до уповноваженого суб`єкта з відповідними документами, передбаченими вказаним Законом, має право на отримання документа у формі книжечки, зокрема, паспорта громадянина України.
Оформлення та видача паспорта регулюється Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015 (далі Порядок №302). 
Згідно з п.п.1 п.7 Порядку №302, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються особі, яка досягла 14-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.
Відповідно до пункту 13 Положення №2503-XII, для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках-документи, що підтверджують громадянство України.
Як вбачається з матеріалів справи, 02.08.2018 ОСОБА_1 видано паспорт у формі ID - картки № НОМЕР_1 , термін дії якого закінчується 02.08.2022.
06.07.2022 позивач звернулася до відповідача з заявою, в якій  в тому числі,  просила видати паспорт-книжечку.
Тобто звернення за паспортом у формі книжечки відбулося до закінчення терміну дії ID - картки № НОМЕР_1 .
Відповідно до частини сьомої статті 16 Закону № 5492-VI уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, має право відмовити заявникові у видачі документа   у разі, якщо:   заявник вже отримав документ такого типу, який є дійсним на день звернення (крім випадків, зазначених у частині сьомій цієї статті.
В свою чергу, пунктом 1 Розділу IV Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від  06 червня 2019 року № 456 (далі Порядок № 456) визначено, що обмін паспорта здійснюється в разі:
1) зміни прізвища, імені, по батькові, дати та/або місця народження;
2) установлення розбіжностей у записах (невідповідність записів, зроблених у паспорті, записам в інших документах);
3) непридатності паспорта для користування (паспорт/фотокартка має потертості (та/або відсутня її частина), що не дають змогу візуально ідентифікувати особу, прочитати прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, ким виданий паспорт, підпис посадової особи та дату видачі, пошкодження перфорованої серії та номера, що не дає змогу встановити реквізити паспорта, виправлення, підчистки окремих літер у персональних даних/найменуванні органу / штампах/печатках або інші чинники, які впливають на цілісність документа.
Разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження настання однієї з обставин, вичерпний перелік яких зазначений в Порядку №456, яка б слугувала підставою для обміну дійсного на момент звернення паспорта.
Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 21.08.2020 у справі №260/99/19 зазначив, що реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта,  незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації і поданням документів, що передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому, дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема, щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не зверталася до органів ДМС із заявою для видачі паспорта як у формі книжечки, так і для заміни паспорта замість паспорта у формі - ID, сформованою в установленій формі, та з доданим до неї обов`язковим переліком документів, що є передумовою для розгляду питання про оформлення та видачу паспорта громадянина України встановленого зразка.
Заява від 06.07.2022 подана позивачем у довільній формі і за своєю суттю і формою не є підставою для оформлення паспорта громадянина України, процедура якого визначена Положенням №2503-ХІІ.
Отже, на день звернення ОСОБА_1 із заявою у відповідача не існувало правових підстав для видачі останній паспорта громадянина України у формі книжечки, що не перешкоджає їй у встановленому порядку звернутися до відповідача з метою отримання такого паспорта. 
Колегія суддів наголошує і на тому, що жодним чином не заперечує права позивача на отримання паспорта громадянина України у формі книжечки. Водночас, у разі видачі паспорта громадянина України у формі книжечки виключно на підставі заяви від 06.07.2022, за наявності у ОСОБА_1 дійсного паспорта, відповідач надав би таку адміністративну послугу всупереч наведеним положенням законодавства, що неприпустимо в діяльності суб`єкта владних повноважень.  
Щодо вимог ОСОБА_1 вилучити усі персональні дані з Єдиного державного демографічного реєстру, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пунктів 5-8 частини 2 статті 8 Закону України «Про захист персональних даних» (далі Закон № 2297-VI) суб`єкт персональних даних має право: пред`являти вмотивовану вимогу володільцю персональних даних із запереченням проти обробки своїх персональних даних; пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними; на захист своїх персональних даних від незаконної обробки та випадкової втрати, знищення, пошкодження у зв`язку з умисним приховуванням, ненаданням чи несвоєчасним їх наданням, а також на захист від надання відомостей, що є недостовірними чи ганьблять честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи; звертатися із скаргами на обробку своїх персональних даних до Уповноваженого або до суду.
Пунктом 2 частини 2 статті 15 Закону № 2297-VI передбачено, що персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі 2. Персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі:
1) закінчення строку зберігання даних, визначеного згодою суб`єкта персональних даних на обробку цих даних або законом;
2) припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом;
3) видання відповідного припису Уповноваженого або визначених ним посадових осіб секретаріату Уповноваженого;
4) набрання законної сили рішенням суду щодо видалення або знищення персональних даних.
Персональні дані, зібрані з порушенням вимог цього Закону, підлягають видаленню або знищенню у встановленому законодавством порядку (ч.3 ст.15 Закону № 2297-VI). 
Статтею 4 Закону 5492-VI визначено, що Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
Статтею 10 Закону 5492-VI врегульовано порядок ведення Єдиного державного демографічного реєстру, відповідно до частини 1 якої внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних».
До документів, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, належить, зокрема, паспорт громадянина України (пункт 1 частини 1 статті 13 Закону).
Судом  встановлено, що паспорт громадянина України у формі ID-картки, який був виданий позивачу, оформлений за допомогою засобів ЄДДР внаслідок волевиявлення останньої, тобто ОСОБА_1 надала згоду на обробку її персональних даних.
Водночас, Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» встановлює гарантії захисту і безпеки інформації Єдиного державного демографічного реєстру.
Аналіз вищезазначених правових норм свідчить про те, що  суб`єкт персональних даних має право пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, проте таке право виникає у володільця персональних даних виключно якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними.
Водночас, будь-яких доказів про незаконність чи недостовірність обробки персональних даних відповідачем позивач суду не надала, отже правові підстави для вчинення дій щодо видалення/анулювання персональних даних, відсутні.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 08 грудня 2022 року у справі № 380/6916/20.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 304, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 січня 2023 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 
          
Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сторчак В. Ю.    Смілянець Е. С.