ф
УХВАЛА

18 травня 2023 року 
м. Київ

справа № 440/16966/21
адміністративне провадження № К/990/16332/23 
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шевцової Н.В., перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, скасування наказу, стягнення моральної шкоди,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області,  в якому просив:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області по відстороненню ОСОБА_1 від роботи з 09 листопада 2021 року без збереження заробітної плати протиправними та таким, що грубо порушують законодавство про працю,
- скасувати наказ начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області Володимира Тараторіна від 08 листопада 2021 року № 504-О "Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 " зі змінами внесеними наказом начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області Володимира Тараторіна від 07 грудня 2021 року № 537-О "Про внесення змін до наказів Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відсторонення від роботи працівників управління",
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області поновити на роботі ОСОБА_1 шляхом його допуску до роботи на посаді заступника начальника юридичного управління - начальника відділу організації правової роботи Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області,
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати весь час вимушеного прогулу ОСОБА_1 , з дня незаконного відсторонення, до страхового стажу для призначення пенсії, оплати тимчасової непрацездатності, до стажу, що дає право на щорічну відпустку та до стажу державної служби,
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з дня незаконного відсторонення виходячи з розміру середньомісячної заробітної плати розрахованої у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 08 грудня 1995 року № 100 та обчисленої шляхом множення середньої заробітної плати в розмірі 940,35 грн на число календарних днів, з обов`язковою сплатою страхових внесків, податків та зборів за цей період,
- стягнути із Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 100 000 грн моральної шкоди,
- допустити рішення суду до негайного виконання в частині поновлення на посаді та в частині виплати заробітної плати,
- встановити судовий контроль.
05 липня 2022 року рішенням Полтавського окружного адміністративного суду у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
22 лютого 2023 року постановою Другого апеляційного адміністративного суду скасовано рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05 липня 2022 року у справі №440/16966/21 та прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 08 листопада 2021 року №504-О "Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 " зі змінами, внесеними наказом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 07 грудня 2021 року №537-О "Про внесення змін до наказів Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відсторонення від роботи працівників управління".
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період вимушеного прогулу з 09 листопада 2021 року по 01 березня 2022 року у розмірі 72406,95 грн. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу допущено до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги у загальному розмірі 2270,00 грн.
На зазначену постанову апеляційного суду відповідачем подано касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 05 травня 2023 року.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України, як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
У касаційній скарзі не наведено конкретної підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга.
Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального права.       
Таким чином, межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладеними скаржником, та зазначеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження. 
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Враховуючи приписи пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України та не викладення з належним обґрунтуванням відповідачем у касаційній скарзі підстав для касаційного оскарження судових рішень у цій справі, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, скасування наказу, стягнення моральної шкоди - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає. 

Суддя-доповідач                                                                                                            Н.В. Шевцова