Справа № 161/13678/22 	Головуючий у 1 інстанції: Рудська С. М. 	
Провадження № 22-ц/802/403/23  	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
03 травня 2023 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,
розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження без виклику сторін у місті Луцьку цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_2  на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2022 року, 
В С Т А Н О В И В :
У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 21.04.2018 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, за час якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася спільна дитина – син ОСОБА_3 . 
Позивачка зазначала, що вони з відповідачем проживають окремо. Дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. На даний час у неї виникла необхідність у стягненні аліментів з відповідача на їх спільного сина, оскільки коштів для належного забезпечення дитини усім необхідним є недостатньо.
На підставі наведеного позивач просила суд постановити рішення, яким стягувати з відповідача на свою корись аліменти на малолітню дитину – сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2022 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини – сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки всіх його видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.10.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду в частині стягнення аліментів на малолітню дитину у межах суми платежу за один місяць допущено до обов`язкового негайного виконання. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись із даним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на незаконність та необґрунтованість рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Просив скасувати рішення та ухвалити нове – про стягнення з нього аіментів у розмірі 1500 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не враховано його матеріальний стан та доходи, які він отримує в мінімальному розмірі. Зазначає, що суд міг стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі, а не у частці від доходу, оскільки він не працює. Вказує, що судом не наведено у рішенні жодного обґрунтування стягнутого розміру аліментів у 1/4 частці від усіх його доходів. Також суд належним чином не взяв до уваги, що рішенням суду від 19 вересня 2017 року ухвалено стягувати з нього на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6 в твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн щомісячно, починаючи з 18 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.10.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.
Справа розглядається в порядку спрощеного позовного письмового провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як батько дитини повинен піклуватися про неї та утримувати її. Суд взяв до уваги обставини, передбачені ст.182 СК України, зокрема і матеріальне становище відповідача, з урахуванням чого дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково і стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно з відповідача буде достатнім і, разом з тим, співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, відповідно до наданих суду сторонами доказів.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
Судом установлено, що сторони у справі з 21 квітня 2018 року перебувають у зареєстрованому шлюбі.
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1  вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_7 , батьками якого є сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 2).
На утриманні відповідача ОСОБА_2 перебуває також малолітня дитина, народжена в іншому шлюбі – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 . 
Як зазначає відповідач, на утримання цієї дитини він сплачує аліменти за рішенням суду в сумі 800 грн щомісячно.
Відповідно до ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частинами 2, 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до ст. 141 СК України та зазначеної Конвенції з прав дитини батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.184 СК України).
При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.
Зважаючи на наведене, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Доводи апеляційної скарги щодо способу стягнення аліментів у частці, а не у твердій грошовій формі, як того просить відповідач, не заслуговують на увагу та спростовуються таким.
Згідно з частинами першою, другою статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. 
Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від дходу її матері , батька або у твердій грошовій суміза вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
У постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 523/2927/18 , від 03 листопада 2021 року у справі № 487/5798/20 зазначено, що визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. При цьому для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не має значення, що, зокрема: платник аліментів одержує заробіток (дохід) повністю або частково в іноземній валюті; або має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі.
За змістом частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (частина третя статті 182 СК України).
Висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 та від 16 червня 2021 року у справі № 643/11949/19 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.
За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
У даній справі позивач, обравши спосіб стягнення аліментів, обґрунтувала розмір своєї вимоги часткою від доходу відповідача.
Долучена довідка про розмір доходу відповідача ОСОБА_2 спростовує покликання в апеляційній скарзі на його непрацевлаштування та необхідність стягнення аліментів у твердій грошовій формі.
Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, врахувавши обставини справи, дійшов правильного висновку про стягнення із відповідача аліментів на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно до досягнення ним повноліття, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду стосовно встановленого розміру аліментів на утримання малолітньої дитини, який судом першої інстанції визначено правильно, з урахуванням усіх обставин, які мають значення для справи, та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку, суд ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2022 року у даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 03 травня 2023 року.
       
Головуючий

Судді