РІШЕННЯ
Іменем України

27 березня 2023 року 
м. Київ

справа №990/171/22
адміністративне провадження № П/990/171/22  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Стеценка С.Г.,
суддів: Берназюка Я.О.,  Бучик А.Ю.,  Жука А.В.,  Рибачука А.І., 
за участю секретаря судового засідання: Самари В.С.,
позивача ОСОБА_1 , представників позивача: Кравця Р.Ю., Мартиненко А.В.,
представників відповідача: Лаптієва А.М., Осядлої М.В.
представників третьої особи: Колосюка С. Л., Булгакова С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу № 990/171/22
за позовом ОСОБА_1 
до Верховної Ради України
третя особа Національний банк України
про визнання протиправною та скасування постанови Верховної Ради України в частині,
В С Т А Н О В И В:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. 30.12.2022 до Верховного Суду як суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Верховної Ради України (далі також - відповідач), в якій позивач просить:          
- визнати протиправною та скасувати постанову Верховної Ради України №2794-ІХ від 01.12.2022 в частині пункту 2, а саме: «Взяти до відома, що ОСОБА_1 звільнено з посади члена Ради Національного банку України з 7 липня 2021 року відповідно до Постанови Верховної Ради України від 12 листопада 2019 року №270-ІХ».
ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА
2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає наступне:
- оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки зазначення в оскаржуваній постанові про звільнення позивача з посади члена Ради Національного банку України здійснено без фактичних та правових на те підстав, оскільки закінчення строку призначення є лише підставою для прийняття рішення Верховною Радою України про звільнення та не означає автоматичне звільнення з посади, рішення ж про звільнення позивача ніколи не приймалося;
- частина дванадцята статті 10 Закону України «Про Національний банк України» не може бути правовою підставою для зазначення в оскаржуваній постанові про звільнення позивача з посади члена Ради Національного банку України, оскільки норма частини дванадцятої статті 10 Закону України «Про Національний банк України», яка набрала чинності 10.11.2021, не може мати зворотної дії в часі та не може бути застосована до відносин, що виникли 07.07.2021. Крім того, норма частини дванадцятої статті 10 Закону України «Про Національний банк України» не містить та не містила положень про порядок звільнення з посади члена Ради Національного банку України, а регулювала лише порядок припинення повноважень, що не означає автоматичного звільнення, а є лише підставою для прийняття рішення Верховною Радою України про звільнення;
- постанова Верховної Ради України від 12.11.2019 №270-ІХ є актом індивідуальної дії, який стосувався позивача та лише визначав строк його повноважень і вичерпав свою дію в момент закінчення строку призначення позивача, а тому станом на момент прийняття оскаржуваної постанови Верховної Ради України від 01.12.2022, не містив діючих приписів та приписів про звільнення позивача з посади члена Ради Національного банку України, що означає, що постанова Верховної Ради України від 12.11.2019 №270-ІХ не могла бути ні фактичною, ні правовою підставою для прийняття оскаржуваної постанови;
- оскаржувана постанова, вказуючи на звільнення позивача з посади члена Ради Національного банку України, не відповідає вимогам статті 10 Закону України «Про Національний банк України», статті 210 Регламенту Верховної Ради України, оскільки за звільнення позивача Верховна Рада України жодного разу не голосувала - ні при прийнятті оскаржуваної постанови, ні при прийнятті постанови Верховної Ради України від 12.11.2019 №270-ІХ, а також профільним комітетом Верховної Ради України жодного разу не вносилося подання про звільнення позивача, що є порушенням порядку, який не дозволяє змінювати статус позивача на звільненого з посади члена Ради Національного банку України;
- оскаржувана постанова порушує права позивача, які підлягають захисту, оскільки виключно оскаржувана постанова є єдиним документом, який встановлює статус позивача, як звільненого члена Ради Національного банку України, хоч звільнення з посади члена Ради Національного банку України згідно із законом ніколи не було, підтвердженням чого є лист Національного агентства з питань запобігання корупції від 30.07.2021, лист Національного банку України від 18.08.2021 та фактична участь позивача в засіданнях Ради Національного банку України після закінчення строку призначення.
3. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить позов задовольнити.
4. Відповідач позовні вимоги не визнав, надав до Суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити та вказує, що Законом України «Про Національний банк України» передбачений виключний перелік підстав для звільнення з посади, що зумовлює необхідність прийняття окремої постанови Верховної Ради України за поданням профільного комітету Верховної Ради України. Водночас, інститут звільнення з посади має правову природу відмінну від інституту припинення повноважень, у зв`язку із закінчення строку, на який було обрано члена Ради Національного банку України, оскільки не містить імперативної вимоги щодо підготовки подання профільного комітету Верховної Ради України та прийняття окремої постанови Верховної Ради України, адже повноваження члена Ради Національного банку України припиняються у останній день строку, на який його було призначено. 
Разом з тим, відповідач зазначає, що здійснений правовий аналіз аргументів, викладених у позовній заяві, свідчить про те, що такі зводяться до обґрунтування протиправності встановлення граничного строку перебування на посаді ОСОБА_1 у постанові Верховної Ради України «Про зміну у складі Ради Національного банку» від 12.11.2019 №270-ІХ, однак обставини щодо законності прийняття постанови Верховної Ради України №270-ІХ від 12.11.2019, не потребують доказування, оскільки визнані ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12.08.2021, і оцінюються сторонами, як доведений факт.
Відповідач стверджує, що Верховна Рада України дотримала законодавчу процедуру прийняття постанови «Про зміни у складі Ради Національного банку України».
Окрім того, відповідач зауважує, що обґрунтування порушення процедури прийняття Верховною Радою України постанови № 2794-ІХ стосується питання реалізації повноважень парламенту. При цьому, функціональний аспект законодавчого процесу Верховної Ради України, в тому числі підготовка текстів постанов, їх редакційне опрацювання, винесення на розгляд та прийняття на пленарному засіданні шляхом голосування, віднесений до сфери конституційно-правової регламентації, що розкриває правову природу законодавчої влади, яка також відображає межі дискреційних повноважень.
Посилаючись на вказані обставини, відповідач просить відмовити в задоволенні позову.
5. Від Національного банку України до Суду надійшли пояснення, в яких третя особа зазначає, що законодавець частиною одинадцятою статті 10 Закону України «Про Національний банк України» визначив, що закінчення строку повноваження члена Ради НБУ тягне за собою припинення повноважень та є тотожним його звільненню. Іншими словами, прийняття постанови про звільнення у разі закінчення строку повноважень було необов`язковим та не впливало і не могло вплинути на правовий статус позивача.
Таким чином, починаючи з 10.11.2021 прийняття окремої постанови відповідачем про звільнення члена Ради НБУ у зв`язку із закінченням строку повноважень Законом не передбачалось, що спростовує доводи позивача про протиправність дій Верховної Ради України.
Також Національний банк України наголошує, що обраний позивачем спосіб захисту не створює реальних наслідків та не сприяє відновленню порушених прав.          В свою чергу, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.
У зв`язку з вказаним, Національний банк України просить в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
6. У відповіді на відзив позивач зазначив, що аргументи Верховної Ради України з приводу того, що мав місце виключно «інститут припинення повноважень», який не тотожний «інституту звільнення», не узгоджується з фактичними обставинами, оскільки в оскаржуваній постанові вказано саме про звільнення позивача, до того ж із зазначенням, що таке відбулося 07.07.2021, в той час як чинне станом на 07.07.2021 законодавство передбачало, що навіть припинення повноважень потребує здійснення «інституту звільнення» з прийняттям окремої постанови Верховної Ради України, якої в даному випадку прийнято не було. 
Також позивач наголошує на хибності висновків Верховної Ради України, що підставою позову є протиправність постанови Верховної Ради України №270-ІХ від 12.11.2019, оскільки позивач не оскаржує ні постанову Верховної Ради України №270-ІХ від 12.11.2019, ні строк, який в ній визначений, більш того, позивач навіть не заперечує того, що визначений у вказаній постанові строк сплинув, однак позивач зазначає, що сплив строку призначення позивача не звільняло Верховну Раду України від обов`язку дотримання закону та прийняття окремої постанови про звільнення, яка не може та не могла бути тотожною постанові про обрання та визначення строку повноважень.
ІІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ, ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
7. 30.12.2022 в автоматизованій системі документообігу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зареєстровано вказану позовну заяву.
8. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2022 визначено колегію суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для розгляду даної справи у складі головуючого судді Стеценка С.Г., суддів Берназюка Я.О.,  Бучик А.Ю.,  Жука А.В.,  Рибачука А.І.
9. Ухвалою Верховного Суду від 03.01.2023 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін о 15:00 год. 30.01.2023.
10. 30.01.2023 в судовому засіданні представниками позивача заявлено клопотання про залучення Національного банку України в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача у зазначеній справі.
11. Верховний Суд ухвалою від 30.01.2023 задовольнив вказане клопотання та залучив Національний банк України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
12. 22.02.2023 Верховний Суд ухвалив витребувати в учасників справи докази.
13. 06.03.2023 та 03.03.2023 позивачем та Національним банком України на виконання ухвали Верховного Суду від 22.02.2023 подано клопотання про долучення витребуваних доказів.
14. 13.03.2023 в судовому засіданні представник відповідача стверджував, що витребувані Верховним Судом докази були сформовані та направлені на адресу Верховного Суду 01.03.2023 засобами поштового зв`язку, однак з невідомих йому причин до Суду не надійшли.  Також в судовому засіданні ставилось на обговорення питання щодо виклику в судове засідання ОСОБА_2 та керівника Секретаріату Ради НБУ Павленка Володимира Петровича в якості свідків та щодо виклику в судове засідання ОСОБА_1 для особистих пояснень. З результатами обговорення, Суд, порадившись на місці, ухвалив не викликати вказаних осіб в судове засідання. Верховний Суд в судовому засіданні оголосив перерву до 27.03.2023 та зобов`язав відповідача повторно надіслати на адресу Суду витребувані документи. 
15. 14.03.2023 та 17.03.2023 до Верховного Суду відповідачем на виконання ухвали від 22.02.2023 надано витребувані документи.  
IV. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
16. 12.11.2019 Верховна Рада України прийняла постанову № 270-IX «Про зміну у складі Ради Національного банку України», пунктом 1 якої ОСОБА_1 призначено членом Ради Національного банку України строком до 07.07.2021.
17. 02.04.2021 Комітет Верховної Ради України з питань фінансів, податкової та митної політики оголосив конкурс на зайняття вакантної посади члена Національного банку України, яка звільняється 08.07.2021 внаслідок закінчення терміну перебування на посаді члена Ради Національного банку України.
18. Комітет Верховної Ради України з питань фінансів, податкової та митної політики на своєму засіданні 30.11.2021 прийняв рішення скасувати попередній конкурсний відбір, що не завершився та оголосити новий конкурсний відбір на вакантну посаду члена Ради Національного банку України.
19. 01.12.2022 Верховною Радою України було прийнято постанову №2794-ІХ, якою постановлено: « 1. Призначити членом Ради Національного банку України ОСОБА_3 . 2. Взяти до відома, що ОСОБА_1 звільнено з посади члена Ради Національного банку України з 7 липня 2021 року відповідно до Постанови Верховної Ради України від 12 листопада 2019 року №270-ІХ».
20. Вважаючи протиправною постанову Верховної Ради України в частині пункту 2, позивач звернувся до суду з цим позовом.
V. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
21. Ключовими правовими питаннями даного спору є:
- чи є протиправною постанова Верховної Ради України від 01.12.2022 №2794-ІХ в оскаржуваній частині;
- чи порушено постановою Верховної Ради України від 01.12.2022 №2794-ІХ права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача;
-  чи є постанова Верховної Ради України від 01.12.2022 №2794-ІХ такою, що підлягає скасуванню.
22. Статтею 8 Закону України «Про Національний банк України» від 20.05.1999 № 679-XIV в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови, передбачено, що відповідно до Конституції України основними завданнями Ради Національного банку є розроблення Основних засад грошово-кредитної політики та здійснення контролю за проведенням грошово-кредитної політики. Рада Національного банку здійснює нагляд за системою внутрішнього контролю Національного банку.
23. Статтею 9 Закону України «Про Національний банк України» визначено повноваження Ради Національного банку. 
Так, Рада Національного банку:
1) розробляє Основні засади грошово-кредитної політики на підставі пропозицій, наданих Правлінням Національного банку, схвалює та публікує їх в офіційних виданнях та подає щороку, до 15 вересня, до Верховної Ради України для інформування;
2) здійснює у встановленому нею порядку контроль за проведенням грошово-кредитної політики;
3-1) приймає у порядку, визначеному Регламентом Ради Національного банку України, рішення про інформування Президента України або Верховної Ради України про виникнення підстав для звільнення з посади призначеного відповідно Президентом України або Верховною Радою України члена Ради Національного банку;
4) затверджує щорічно до 15 листопада поточного року кошторис адміністративних витрат Національного банку на наступний рік;
6) приймає рішення про спрямування прибутку до розподілу на збільшення статутного капіталу Національного банку;
7) затверджує Регламент Ради Національного банку України, положення про Аудиторський комітет та інші робочі органи Ради Національного банку;
7-1) затверджує за поданням Правління Національного банку Кодекс етики працівників Національного банку;
8) приймає рішення про збільшення розміру статутного капіталу Національного банку;
9) визначає порядок, періодичність проведення внутрішнього аудиту у структурних підрозділах Національного банку та затверджує річний план його проведення, затверджує положення про підрозділ внутрішнього аудиту;
10) затверджує до 1 листопада звітного року аудиторську фірму для проведення аудиту річної фінансової звітності Національного банку, визначену за результатами проведення процедури закупівлі згідно із Законом України "Про публічні закупівлі";
11) розглядає аудиторський звіт та затверджує до 30 квітня наступного за звітним року річну фінансову звітність Національного банку, річний звіт про управління Національного банку, звіт про виконання кошторису адміністративних витрат Національного банку та розподіл прибутку до розподілу за звітний рік;
12) затверджує рішення Правління Національного банку про участь Національного банку у міжнародних фінансових організаціях;
13) оцінює стан виконання Правлінням Національного банку рішень Ради Національного банку з питань, які є обов`язковими для виконання Правлінням Національного банку;
14) вносить рекомендації Кабінету Міністрів України стосовно впливу політики державних запозичень та податкової політики на стан грошово-кредитної сфери України;
15) затверджує за поданням Правління Національного банку методику визначення заробітної плати Голови Національного банку та його заступників;
16) створює Аудиторський комітет та інші робочі органи Ради Національного банку, визначає їх склад та керівників;
17) призначає на посаду та звільняє з посади керівника підрозділу внутрішнього аудиту;
18) призначає на посади та звільняє з посад першого заступника та заступників Голови Національного банку за поданням Голови Національного банку;
19) здійснює нагляд за діяльністю підрозділу внутрішнього аудиту;
21) підтверджує наявність або відсутність ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, погіршення стану платіжного балансу України, виникнення обставин, що загрожують стабільності банківської та (або) фінансової системи держави, для цілей запровадження та (або) подовження строку дії та (або) дострокового припинення дії заходів захисту відповідно до статті 12 Закону України "Про валюту і валютні операції".
Члени Ради Національного банку несуть солідарну відповідальність за прийняті рішення та діяльність Ради Національного банку як колегіального органу.
24. Відповідно до частин першої та другої статті 10 Закону України «Про Національний банк України» до складу Ради Національного банку входять члени Ради Національного банку, призначені Верховною Радою України та Президентом України. Верховна Рада України призначає чотирьох членів Ради Національного банку шляхом прийняття відповідної постанови. Президент України призначає чотирьох членів Ради Національного банку шляхом видання відповідного указу. Голова Національного банку, який призначається на посаду Верховною Радою України за поданням Президента України, входить до складу Ради Національного банку за посадою.
Кандидатури осіб для призначення Верховною Радою України членами Ради Національного банку проходять обговорення на спеціальному відкритому засіданні профільного комітету Верховної Ради України, який вносить свої рекомендації Верховній Раді України.
25. Частинами третьою-п`ятою вказаної статті встановлено вимоги до кандидатів на посаду члена Ради Національного банку.
26. Згідно з частинами шостою, сьомою та восьмою статті 10 Закону України «Про Національний банк України» для призначення членом Ради Національного банку кандидат на цю посаду подає відомості, що підтверджують відповідність його кандидатури вимогам, встановленим частинами третьою - п`ятою цієї статті. Особа, призначена на посаду члена Ради Національного банку, має відповідати вимогам, встановленим частинами четвертою і п`ятою цієї статті, протягом усього строку своїх повноважень. Строк повноважень членів Ради Національного банку - сім років, крім Голови Національного банку, який входить до складу Ради Національного банку на строк здійснення ним повноважень за посадою. Одна й та сама особа не може бути призначена членом Ради Національного банку більше ніж на два строки поспіль.
27. Відповідно до частини одинадцятої статті 10 Закону України «Про Національний банк України» член Ради Національного банку звільняється з посади у разі:
1) подання письмової заяви про припинення повноважень за власним бажанням із зазначенням аргументів такого рішення;
3) припинення громадянства України, встановлення факту наявності громадянства (підданства) іноземної держави чи набуття громадянства (підданства) іноземної держави, виїзду за межі України на постійне місце проживання;
4) відсутності без поважних причин на двох засіданнях Ради Національного банку поспіль;
5) невиконання обов`язків члена Ради Національного банку (в тому числі за станом здоров`я) більше чотирьох місяців поспіль;
6) встановлення факту надання недостовірної інформації для призначення на посаду члена Ради Національного банку;
7) виникнення обставин, що призвели до невідповідності особи будь-якій вимозі чи забороні, встановленій частиною четвертою або п`ятою цієї статті.
28. Частиною дванадцятою статті 10 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що у разі закінчення строку повноважень члена Ради Національного банку його повноваження припиняються у останній день строку, на який його було призначено.
29. Відповідно до частини чотирнадцятої статті 10 Закону України «Про Національний банк України» Верховна Рада України звільняє призначених нею членів Ради Національного банку шляхом прийняття відповідної постанови за поданням профільного комітету Верховної Ради України, в якій мають бути зазначені підстави для звільнення.
30. Згідно із частиною другою статті 84, статтею 91 Конституції України рішення Верховної Ради України приймаються виключно на її пленарних засіданнях шляхом голосування; Верховна Рада України приймає закони, постанови та інші акти більшістю від її конституційного складу, крім випадків, передбачених цією Конституцією.
31. Порядок роботи Верховної Ради України, її органів та посадових осіб, засади формування, організації діяльності та припинення діяльності депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді України встановлюються Конституцією України, Регламентом Верховної Ради України та Законами України від 04.04.1995 №116/95-ВР «Про комітети Верховної Ради України» та від 17.11.1992 № 2790-XII «Про статус народного депутата України».
32. Регламент Верховної Ради України встановлює порядок підготовки і проведення сесій Верховної Ради України, її засідань, формування державних органів, визначає законодавчу процедуру, процедуру розгляду інших питань, віднесених до її повноважень, та порядок здійснення контрольних функцій Верховної Ради України (частина друга статті 1 цього Регламенту).
33. Статтею 210 Регламенту Верховної Ради України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)  передбачено порядок призначення на посади та звільнення з посад членів Ради Національного банку України, членів Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення.
34. Так, частиною першою статті 210 Регламенту Верховної Ради України передбачено, що відповідно до пунктів 19, 20 частини першої статті 85 Конституції України Верховна Рада призначає на посади та звільняє з посад половину складу Ради Національного банку України, призначає половину складу Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення у порядку, передбаченому статтею 208 цього Регламенту, та з урахуванням особливостей, зазначених у законах України "Про Національний банк України", "Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення" та у цій статті.
35. Частина друга статті 210 Регламенту Верховної Ради України встановлює, що Верховна Рада приймає рішення про призначення на посади та звільнення з посад осіб, зазначених у частині першій цієї статті, відкритим голосуванням більшістю голосів народних депутатів від конституційного складу Верховної Ради, про що оформляється відповідна постанова Верховної Ради.
36. Частина перша статті 47 цього Регламенту передбачає, що відповідно до частини другої статті 84, статті 91 Конституції України Верховна Рада України приймає рішення виключно на її пленарних засіданнях після обговорення питань більшістю голосів народних депутатів від конституційного складу Верховної Ради України, крім випадків, передбачених Конституцією України та Регламентом Верховної Ради України.
37. Рішення про персональні обрання, призначення, надання згоди на призначення на посаду, надання згоди на звільнення з посади та звільнення з посади приймаються Верховною Радою України шляхом відкритого поіменного голосування, крім випадків, передбачених законом та цим Регламентом, коли рішення приймаються таємним голосуванням шляхом подачі бюлетенів (частина п`ята статті 47 Регламенту Верховної Ради України).
38. Отже, порядок звільнення членів Ради Національного банку України установлений Конституцією України, Законом України "Про Національний банк України" (чинним на час виникнення спірних правовідносин) та Регламентом Верховної Ради України. Іншого порядку звільнення вказаних осіб законодавство України не передбачає.
39. Аналіз норм чинного законодавства дає підстави дійти висновку, що, не зважаючи на підставу звільнення члена Ради НБУ, в тому числі наявність факту закінчення повноважень члена Ради НБУ, чинним законодавством на Верховну Раду України покладено обов`язок прийняти рішення про звільнення з посади шляхом відкритого голосування більшістю голосів народних депутатів від конституційного складу Верховної Ради України, про що має бути оформлена відповідна постанова Верховної Ради України.
40. Враховуючи викладене, Верховний Суд вважає, що відповідачем повинна була бути дотримана процедура прийняття постанови про звільнення позивача з посади члена Ради НБУ, а саме профільний комітет Верховної Ради України зобов`язаний був підготувати подання та проект постанови про звільнення ОСОБА_1 з посади члена Ради НБУ, а Верховна Рада України, в свою чергу, шляхом відкритого голосування більшістю голосів народних депутатів від конституційного складу Верховної Ради України, на підставі поданих профільним комітетом Верховної Ради України документів, прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади члена Ради НБУ, яке оформити відповідною постановою.
41. В судовому засіданні установлено та матеріалами справи підтверджується, що Верховна Рада України не приймала постанову про звільнення ОСОБА_1 з посади члена Ради НБУ. Також з наданих відповідачем доказів не вбачається, що народні депутати Верховної Ради України відкрито голосували за звільнення позивача з посади члена Ради НБУ. Фактично єдиним документом, який засвідчує звільнення позивача, є постанова Верховної Ради України від 01.12.2022 №2794-ІХ, пунктом 2 якої визначено: «Взяти до відома, що ОСОБА_1 звільнено з посади члена Ради Національного банку України з 7 липня 2021 року відповідно до Постанови Верховної Ради України від 12 листопада 2019 року №270-ІХ».
42. Верховний Суд вважає доводи відповідача щодо відсутності обов`язку прийняття окремої постанови Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади члена Ради НБУ, оскільки його повноваження, як члена Ради Національного банку України, припинилися у останній день строку, на який його було призначено, безпідставними, так як припинення повноважень є умовою для звільнення особи, яка є посадовою особою за статтею 10 Закону України «Про Національний банк України». Тобто припинення повноважень передує звільненню, у зв`язку з чим поняття «припинення повноважень» не є тотожним поняттю «звільнення».
43. Таким чином, Верховний Суд приходить до висновку, що відповідач порушив чітко визначений у законодавстві порядок звільнення члена Ради НБУ, який є самостійним та обов`язковим етапом припинення відносин з членом Ради НБУ та реалізується шляхом прийняття відповідної постанови за поданням профільного комітету Верховної Ради України, в якій мають бути зазначені  підстави для звільнення.
44. При цьому, Верховний Суд вважає, що на спірні правовідносини та зроблені Судом вище висновки не впливає внесення змін до статті 10 Закону України «Про Національний банк України» протягом періоду з 07.07.2021 по 01.12.2022.
45. Так, станом на 07.07.2021 редакція частини восьмої статті 10 Закону України «Про Національний банк України» містила норму, якою передбачено, що член Ради Національного банку звільняється з посади у зв`язку із закінченням строку його повноважень або у разі:
1) подання письмової заяви про припинення повноважень за власним бажанням із зазначенням аргументів такого рішення;
2) визнання його судом недієздатним;
3) невідповідності діяльності члена Ради Національного банку вимогам закону або втрати бездоганної ділової репутації;
4) відсутності без поважних причин на двох засіданнях Ради Національного банку поспіль;
5) невиконання обов`язків члена Ради Національного банку (в тому числі за станом здоров`я) більше чотирьох місяців поспіль;
6) встановлення факту надання недостовірної інформації для призначення на посаду члена Ради Національного банку;
7) виникнення обставин, що виключають можливість особи бути членом Ради Національного банку (відповідно до частин третьої та четвертої цієї статті).
46. Частина одинадцята статті 10 Закону України «Про Національний банк України» передбачала, що Верховна Рада України звільняє призначених нею членів Ради Національного банку шляхом прийняття відповідної постанови за поданням профільного комітету Верховної Ради України, в якій мають бути зазначені підстави для звільнення.
47. У зв`язку з прийняттям 19.10.2021 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань діяльності Національного банку України» №1811-IX, що набрав чинності 10.11.2021, норма, яка передбачала підстави звільнення члена Ради НБУ (тепер це частина 11 статті 10), виглядала так:
Член Ради Національного банку звільняється з посади у разі:
1) подання письмової заяви про припинення повноважень за власним бажанням із зазначенням аргументів такого рішення;
3) припинення громадянства України, встановлення факту наявності громадянства (підданства) іноземної держави чи набуття громадянства (підданства) іноземної держави, виїзду за межі України на постійне місце проживання;
4) відсутності без поважних причин на двох засіданнях Ради Національного банку поспіль;
5) невиконання обов`язків члена Ради Національного банку (в тому числі за станом здоров`я) більше чотирьох місяців поспіль;
6) встановлення факту надання недостовірної інформації для призначення на посаду члена Ради Національного банку;
7) виникнення обставин, що призвели до невідповідності особи будь-якій вимозі чи забороні, встановленій частиною четвертою або п`ятою цієї статті.
48. Також, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань діяльності Національного банку України» № 1811-IX від 19.10.2021 статтю 10 Закону України «Про Національний банк України» доповнено частиною 12, відповідно до якої у разі закінчення строку повноважень члена Ради Національного банку його повноваження припиняються у останній день строку, на який його було призначено. 
49. При цьому, норма, яка передбачає що Верховна Рада України звільняє призначених нею членів Ради Національного банку шляхом прийняття відповідної постанови за поданням профільного комітету Верховної Ради України, в якій мають бути зазначені підстави для звільнення, в новій редакції Закону також існує (частина 14 статті 10 Закону України «Про Національний банк України» в редакції Закону №1811-IX від 19.10.2021).
50. На момент прийняття Верховною Радою України постанови від 01.12.2022  №2794-ІХ, норма, яка передбачала що Верховна Рада України звільняє призначених нею членів Ради НБУ шляхом прийняття відповідної постанови за поданням профільного комітету Верховної Ради України, в якій мають бути зазначені підстави для звільнення, також існувала.
51. Тобто, норма, яка встановлює імперативний обов`язок Верховної Ради України прийняти рішення про звільнення з посади члена Ради НБУ шляхом відкритого голосування більшістю голосів народних депутатів від конституційного складу Верховної Ради України, про що має бути оформлена відповідна постанова Верховної Ради України, була чинною як на момент закінчення повноважень позивача (07.07.2021), так і на момент прийняття  оскаржуваної постанови (01.12.2022) та змін не зазнавала.
52. Враховуючи вищевикладене, Верховний Суд вважає, що посилання відповідача на внесення змін до редакції статті 10 Закону України «Про Національний банк України», які, на думку відповідача, свідчать про відсутність обов`язку приймати Верховною Радою України постанови про звільнення члена Ради НБУ, є необґрунтованими та спростовуються вищевикладеними висновками Суду.
53. Також, Верховний Суд, вважає за необхідне зазначити, що аналіз рішень, які розміщені на офіційному веб-порталі Верховної Ради України, що стосуються кадрових питань, свідчить, що термін «взяти до відома, що…», такий як міститься в оскаржуваному пункті постанови Верховної Ради України від 01.12.2022 №2794-ІХ, не є характерним для рішень Верховної Ради України з кадрових питань та не застосовувався раніше в постановах Верховної Ради України про призначення/звільнення осіб.
54. Разом з тим, Верховний Суд, в контексті спірних правовідносин, вважає за доцільне також звернути увагу, що саме по собі порушення процедури прийняття акту не повинно породжувати правових наслідків для його правомірності, крім випадків, прямо передбачених законом. Виходячи з міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акту необхідно розуміти не як вимоги до самого акту, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на його прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акту, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків.
55. Разом з тим, не кожен дефект акту робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення .
56. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акту, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його правомірність.
57. Отже, порушення такої процедури може бути підставою до скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.
58. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 826/10888/18.
59. Верховний Суд вважає що в рамках вирішення цієї справи, одним із ключових правових питань є питання про те чи впливає постанова Верховної Ради України від 01.12.2022 №2794-ІХ в оскаржуваній частині на права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.
60. Так, завданням адміністративного судочинства в силу частини першої статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
61. Позивачем за приписами пункту 8 частини першої статті 4 КАС України є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.
62. Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
63. За своїм смислом термін «законний інтерес» є тотожним «охоронюваному законом інтересу», оскільки саме законність обумовлює надання інтересу правової охорони.
64. Поняття законного (охоронюваного законом) інтересу міститься в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1- 10/2004, згідно з яким поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. 
65. Ознаки, притаманні законному інтересу, визначені у вже згадуваному рішенні Конституційного Суду України від? 01.12.2004 № 18-рп/2004. Поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Розмежовуючи суб`єктивне право, і пов`язаний з ним інтерес, Конституційний Суд України зазначає, що перше є особливим дозволом, тобто дозволом, що відображається у відомій формулі: "Дозволено все, що передбачено у законі", а друге - простим дозволом, тобто дозволом, до якого можна застосовувати не менш відоме правило: "Дозволено все, що не забороняється законом". Інтерес, навіть перебуваючи під охороною закону чи права, на відміну від суб`єктивного права, не має такої правової можливості, як останнє, оскільки не забезпечується юридичним обов`язком іншої сторони. Законний інтерес відбиває лише легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, мрію, потяг до нього, а отже - й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість. Це прагнення у межах сфери правового регулювання до користування якимось конкретним матеріальним або нематеріальним благом. Відмінність такого блага від блага, яке охоплюється змістом суб`єктивного права, полягає в тому, що користування благом, на яке особа має право, визначається можливістю в рамках закону, а до якого має законний інтерес - без вимог певних дій від інших осіб або чітко встановлених меж поведінки.
66. З огляду на вимоги статей 2, 5 КАС України об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.
Для визначення інтересу як об`єкту судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві.
67. Зі змісту норми частини першої статті 5 КАС України слідує, що судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який має такі ознаки: (а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; (б) пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом; (в) є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; (г) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово «її»); (д) суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.
68. Обставинами, що свідчать про очевидну відсутність у позивача законного інтересу (а отже і матеріально-правової заінтересованості), є: (а) незаконність інтересу - його суперечність Конституції, законам України, принципам права; (б) не правовий характер вимог - вимоги не породжують правових наслідків для позивача.
69. Це виключає можливість віднесення спору до «юридичного» відповідно до частини другої статті 124 Конституції України; (в) встановлена законом заборона пред`явлення позову на захист певного інтересу (наприклад, заборона оскаржувати рішення: дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя особою, яка подала скаргу на суддю); (г) коло осіб, які можуть бути позивачами, прямо визначено законом, і позивач до їх числа не належить (це свідчить про відсутність матеріальної правоздатності); (д) позивач звернувся за захистом інтересів інших осіб - держави, громади, фізичної або юридичної особи без відповідних правових підстав або в інтересах невизначеного кола осіб.
70. Законний інтерес може бути захищено судом, якщо позивач вважає, що його законний інтерес, за захистом якого він звернувся до суду: а) порушено (щодо протиправних діянь, які мали місце і припинилися) або б) порушується (щодо протиправних діянь, які тривають); або в) створюються перешкоди для його реалізації (щодо протиправних діянь, які тривають і є перешкодами для реалізації права в теперішньому або в майбутньому часі) або г) мають місце інші ущемлення законних інтересів.
71. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.
72. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16  та від 14.05.2019 у справі № 910/11511/18.
73. Також Верховний Суд вважає, що варто звернути увагу на те, що у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
74. Разом з тим, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
75. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
76. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц.
77. У постанові Верховного Суду від 18.09.2019 у справі №638/17850/17 зазначається, що оскільки вимога позивача є фактично вимогою про встановлення юридичного факту, тому вона не підлягає розгляду в порядку позовного провадження в судах (цивільному, господарському чи адміністративному).
Адміністративне судочинство ж спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що у зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.
З огляду на викладене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). 
Отже, встановлення факту наявності порушення права, свободи чи інтересу особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковим під час судового розгляду.
Таким чином, обов`язковою умовою для визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень є наявність факту порушення останнім прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулась за їх судовим захистом.
78. Верховний Суд неодноразово наголошував, що відсутність порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу) чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.
79. Така правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 826/8803/15 та від 22.04.2021 у справі №640/2291/20.
80. Враховуючи вищенаведене, Верховний Суд вважає, що в цій справі належить з`ясувати, чи перебував позивач у трудових правовідносинах з НБУ, як член Ради НБУ, у період з 08.07.2021 до 01.12.2022 та чи фактично змінився статус позивача у зв`язку з прийняттям оскаржуваної постанови Верховної Ради України.
81. Так, з метою з`ясування обставин, якими підтверджується чи спростовується факт продовження виконання позивачем функцій члена Ради Національного банку України після 07.07.2021 (з дати закінчення в останнього повноважень відповідно до постанови Верховної Ради України від 12.11.2019 №270-ІХ) Верховий Суд ухвалою від 22.02.2023 витребував належним чином засвідчені, як це передбачено статтею 94 Кодексу адміністративного судочинства України, документи: 
1. У ОСОБА_1 :  копії всіх сторінок трудової книжки ОСОБА_1 ; документи, які підтверджують участь ОСОБА_1 в засіданнях Ради Національного банку України, проведених у період з 08.07.2021 по 01.12.2022; скріншоти з електронної пошти чи інші докази, якими підтверджується, що керівник Секретаріату Ради Національного банку України не пізніш як за п`ять календарних днів до дня проведення засідань (позачергових засідань) Ради Національного банку України особисто повідомляв ОСОБА_1 , як члена Ради Національного банку України, про дату, час та місце проведення засідань Ради Національного банку України, проведених у період з 08.07.2021 по 01.12.2022 (відповідно до пункту 30 Регламенту Ради НБУ); документи, що підтверджують отримання/неотримання ОСОБА_1 винагороди за рахунок Національного банку України за виконання своїх функцій та витрат, понесених у зв`язку з виконанням ним повноважень за період з 08.07.2021 по 01.12.2022 (відповідно до пункту 58 Регламенту Ради НБУ); інші документи, які підтверджують факт виконання ОСОБА_1 функцій (окрім участі у засіданнях Ради Національного банку України) члена Ради Національного банку України у період з 08.07.2021 по 01.12.2022;  копії посвідчення чи іншого документа, який підтверджує статус ОСОБА_1 , як члена Ради Національного банку України, а також перепустки на доступ до будівель Національного банку України; рішення про надання ОСОБА_1 , як члену Ради Національного банку України, доступу до секретної інформації, що є в розпорядженні Національного банку України, а також до її матеріальних носіїв, яке прийняте Головою Національного банку України, а також  оформлений у встановленому порядку допуск до державної таємниці та інформацію про скасування допуску (в разі наявності таких) (відповідно до пункту 65 Регламенту Ради НБУ); копії наказу Національного банку України про призначення (зарахування) ОСОБА_1 до Ради Національного банку України та наказу про звільнення ОСОБА_1 з Ради Національного банку України; лист ОСОБА_1 від 23.07.2021, на який відділом інформаційно-роз`яснювальної роботи Національного агентства з питань запобігання корупції  надано відповідь №190-07/57870/21 від 30.07.2021 за підписом в.о. керівника відділу Ілони Катушинської та лист ОСОБА_1 від 05.08.2021, на який відділом інформаційно-роз`яснювальної роботи Національного агентства з питань запобігання корупції  надано відповідь (штрих код 30002110213001001) за підписом в.о. керівника відділу Ілони Катушинської; клопотання ОСОБА_1 , на яке Національним банком України надано відповідь № 18-0005/75880 від 17.08.2021 за підписом директора юридичного департаменту Владислава Бедненка. 
2. У Верховної Ради України: докази інформування Головою Ради Національного банку України в порядку, визначеному Регламентом Ради НБУ, Верховної Ради України про виникнення підстав для звільнення з посади призначених ними членів Ради Національного банку України, зокрема ОСОБА_1 (відповідно до абзацу 9 пункту 59 Регламенту Ради НБУ); матеріали засідання Комітету Верховної Ради України з питань фінансів, податкової та митної політики від 28.10.2022 (протокол, порядок денний, проекти рішень за результатами обговорення, зокрема, подання №04-32/03-2022/193695 від 14.11.2022); інформацію щодо оголошення та проведення Комітетом Верховної Ради України з питань фінансів, податкової та митної політики конкурсу на зайняття вакантної посади члена Ради Національного банку України, яка звільнилась 08.07.2021 внаслідок закінчення терміну перебування на посаді члена Ради Національного банку України, а також щодо результатів такого конкурсу. 
3. У Національного банку України: лист Національного банку України № 18-0005/75880 від 17.08.2021 за підписом директора юридичного департаменту Владислава Бедненка, підготовлений за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 ; документи, в яких зафіксована реєстрація присутніх членів Ради Національного банку України і запрошених на засідання Ради Національного банку України, проведених у період з 08.07.2021 по 01.12.2022 (відповідно до пункту 14 Регламенту Ради НБУ); особисті повідомлення ОСОБА_1 керівником Секретаріату Ради Національного банку України не пізніш як за п`ять календарних днів до дня проведення засідань про дату, час та місце проведення засідань Ради Національного банку України, які відбулись у період з 08.07.2021 по 01.12.2022 (відповідно до пункту 30 Регламенту Ради НБУ); протоколи засідань та рішень Ради Національного банку України за період з 08.07.2021 по 01.12.2022 (відповідно до пунктів 15, 52, 53 Регламенту Ради НБУ); документи, що підтверджують отримання/неотримання ОСОБА_1 винагороди за рахунок Національного банку України за виконання своїх функцій та витрат, понесених у зв`язку з виконанням ним повноважень за період з 08.07.2021 по 01.12.2022 (відповідно до пункту 58 Регламенту Ради НБУ); рішення про надання ОСОБА_1 , як члену Ради Національного банку України, доступу до секретної інформації, що є в розпорядженні Національного банку України, а також до її матеріальних носіїв, яке прийняте Головою Національного банку України, а також  оформлений у встановленому порядку допуск до державної таємниці та інформації про скасування допуску (в разі наявності таких) (відповідно до пункту 65 Регламенту Ради НБУ); накази Національного банку України про направлення ОСОБА_1 , як члена Ради Національного банку України, у відрядження, про відміну, перенесення їх терміну у період з 08.07.2021 по 01.12.2022 (в разі наявності таких) (відповідно до пункту 66 Регламенту Раду НБУ); докази інформування Головою Ради Національного банку України в порядку, визначеному Регламентом НБУ, Верховної Ради України про виникнення підстав для звільнення з посади призначених ними членів Ради Національного банку України, зокрема ОСОБА_1  (відповідно до абзацу 9 пункту 59 Регламенту Ради НБУ); копії наказу Національного банку України про призначення (зарахування) ОСОБА_1 до Ради Національного банку України та наказу про звільнення ОСОБА_1 з Ради Національного банку України; відомості про отримання ОСОБА_1 трудової книжки у зв`язку зі звільненням з Ради Національного банку України (підпис працівника в особовій картці та в Книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них). 
82. На виконання вимог вказаної ухвали Верховного Суду від 22.02.2023 позивачем надано такі документи: копії всіх сторінок трудової книжки ОСОБА_1 ; копії фотоматеріалів, які доводять участь у засіданнях Ради НБУ; копія адвокатського запиту про надання інформації від 27.02.2023; копія відповіді ОСОБА_2 на адвокатський запит; копія скріншоту повідомлення НБУ в месенджері Viber, про запрошення на засідання Ради НБУ на 15.04.2022; копія виписки з банківського рахунку ОСОБА_1 ; копії скріншотів з архіву електронної пошти ОСОБА_1 ; копія пропозицій ОСОБА_1 до основних засад грошово-кредитної політики направлених до Ради НБУ від 16.08.2021; копія довідки ОСОБА_1 про стан ризиків на вторинному ринку ОВДП; копія листа ОСОБА_1 про ефект від банкопаду 2014-2018 рр., копія листа ОСОБА_1 до Голови Ради НБУ від 08.06.2022; копія перепустки ОСОБА_1 на доступ до будівель Національного банку України; копія листа ОСОБА_1 до Голови НАЗК Новікова О.Ф. від 23.07.2021; копія відповіді НАЗК №190-07/57870/21 від 30.07.2021; копія листа ОСОБА_1 до НАЗК від 05.08.2021; копія відповіді НАЗК №190-07/60530/21 від 11.08.2021; копія клопотання ОСОБА_1 до Голови НБУ від 05.08.2021; копія листа Голови Ради НБУ №18-0005/75880 від 17.08.2021; копія рекомендаційного листа ОСОБА_2 від 19.04.2021; копія листа від генерального директора Асоціація «Страховий бізнес» Черняховського В. В. №1-408 від 01.03.2023.
83. Відповідачем на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 22.02.2023 надано такі документи (надані Верховній Раді України з секретаріату Комітету Верховної Ради України з питань фінансів, податкової та митної політики): матеріали засідання Комітету від 28.10.2022: порядок денний засідання Комітету, протокол №121, стенограма засідання Комітету, лист № 04-32/03-2022/193695 від 14.11.2022, який є рішенням Комітету та поданням до зареєстрованого відповідно до цього рішення проекту постанови Верховної Ради України про зміни у складі Ради Національного банку України (реєстр. №8206 від 14.11.2022); інформацію щодо оголошення Комітетом конкурсу на зайняття вакантної посади члена Ради Національного банку України, яка звільнилась 08.07.2021 внаслідок закінчення терміну перебування на посаді члена Ради Національного банку України: оголошення про проведення конкурсу від 02.04.2021, розміщене на веб- сайті Комітету за адресою: https://komfinbank.rada.gov.ua/news/mainnews/74496.html; оголошення про скасування попереднього конкурсу та оголошення нового від 01.12.2021, розміщене на веб-сайті Комітету за адресою: https://komfinbank.rada.gov.ua/news/mainnews/74706.html; щодо оприлюднення інформації про проведення та результати конкурсу повідомляю: лист №04-32/03-2022/193695 від 14.11.2022, який є рішенням Комітету та поданням до зареєстрованого відповідно до цього рішення проекту постанови Верховної Ради України про зміни у складі Ради Національного банку України (реєстр. No 8206 від 14.11.2022) був розміщений на веб-сайті Комітету 16.11.2022 за адресою: https://komfinbank.rada.gov.ua/uploads/documents/33882.pdf; протокол Комітету № 121 був розміщений на веб-сайті Комітету 16.11.2022 за адресою: https://komfinbank.rada.gov.ua/uploads/documents/33992.pdf.
84. НБУ на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 22.02.2023 надано такі документи: копія листа НБУ № 18-0005/75880 від 17.08.2021; копії списків членів Ради НБУ для реєстрації на засіданнях у період з 08.07.2021 по 01.12.2022; копії рішень Ради НБУ №28-рд від 13.07.2021, №29-рд від 13.07.2021, №31-рд від 13.09.2021 та витяг з протоколу №9-пр від 13.07.2021, які не містять інформацію з обмеженим доступом; копії витягів з протоколів Ради НБУ № 10-пр від 13.09.2021, №11-пр від 09.11.2021, на яких позивач був присутнім, як запрошена особа; копія лист НБУ від 13.06.2017 № 17-0008/41637 з додатком; копія листа НАЗК від 23.06.2017 №140/62172.
85. Надаючи оцінку наданим учасниками справи доказам, Верховний Суд зазначає наступне.
86. Всебічна, повна, об`єктивна оцінка витребуваних Судом доказів у їх сукупності, дає підстави дійти висновку про те, що такими не підтверджується факт продовження виконання позивачем функцій члена Ради Національного банку України після 07.07.2021 (з дати закінчення в останнього строку призначення відповідно до постанови Верховної Ради України від 12.11.2019 №270-ІХ). 
87. Так, з листа Національного банку України № 18-0005/75880 від 17.08.2021 за підписом директора юридичного департаменту Владислава Бедненка, вбачається, що відповідно до статті 10 Закону України "Про Національний банк України", члени Ради Національного банку отримують винагороду за виконання своїх функцій. Оскільки, з 07.07.2021 закінчився строк повноважень ОСОБА_1 , як члена Ради Національного банку України, у Національного банку України відсутні підстави для виплати винагороди за виконання функцій члена Ради Національного банку України.
88. Тобто вказаним листом НБУ підтверджується, що ОСОБА_1 , як члену Ради Національного банку України, з 08.07.2021 не здійснювалась виплата винагороди за виконання функцій члена Ради Національного банку України.
89. З листа, адресованого 05.08.2021 Голові Національного банку України         Шевченку K.Є., вбачається, що ОСОБА_1  звертався до Голови НБУ з листом, в якому зазначав, що НБУ по відношенню до нього, не дивлячись на те, що він залишається членом Ради НБУ, починає проводити агресивну дискримінаційну практику, а саме: безпідставно вимкнено службову перепустку, що обмежує доступ до будівель НБУ, який є у інших членів Ради НБУ; аналітичні матеріали до засідань Ради НБУ надходять в обмежених обсягах; хтось прийняв рішення про видалення його з інформації про склад Ради НБУ на сторінці офіційного сайту НБУ; 15.07.2021 йому була виплачена винагорода тільки за 6 днів, а 31.07.2021 виплата винагороди взагалі не відбулась, без жодних правових підстав і офіційних пояснень з боку НБУ.
90. У зв`язку з вказаним, ОСОБА_1 вважав, що відповідні неправомірні дії чи технічні обмеження можуть бути розцінені, як перешкоджання діяльності члена Ради НБУ, а тому просив Голову НБУ сприяти розв?язанню ситуації, що виникла шляхом: увімкнути службову перепуску; відновити повноцінне інформаційне забезпечення його як члена Ради НБУ; не перешкоджати його участі у засіданнях Ради НБУ: відновити відомості про нього на офіційному Web-сайті НБУ; поновити виплату винагороди за загальним графіком, як і для інших членів Ради НБУ.
91. З наданих НБУ списків членів Ради НБУ для реєстрації на засіданнях у період з 08.07.2021 по 01.12.2022 та витягів з протоколів засідань Ради НБУ, вбачається, що серед членів Ради НБУ не значиться прізвище ОСОБА_1 .
92. З протоколу засідання Ради НБУ №9-пр від 13.07.2021 (перше засідання, яке було проведено після припинення в позивача повноважень) вбачається, що головуючий Данилишин Б.М. повідомив, що строк повноважень ОСОБА_1 , який був призначений відповідно до постанови Верховної Ради України №270-ІХ, закінчився.
93. Представники НБУ в судовому засіданні повідомили, що позивач за період з 08.07.2021 по 01.12.2022 участь у засіданнях Ради НБУ, як член Ради НБУ, не приймав; позивач двічі був присутній на засіданнях Ради НБУ як запрошена особа, а не як член Ради НБУ, що підтверджується витягами з протоколів Ради НБУ №10-пр від 13.09.2021 та №11-пр від 09.11.2021; у таких засіданнях позивач участь у голосуванні не брав.
94. Посилання позивача на те, що спиратись на протоколи засідань Ради НБУ об`єктивно неможливо, оскільки такі часто ведуться неточно, туди можуть вноситись зміни, протоколи можуть містити канцелярські помилки, через неуважність співробітника Секретаріату, Верховний Суд вважає безпідставним, з огляду на те, що немає підстав ставити під сумнів дії працівника Секретаріату по веденню протоколу засідань Ради, оскільки позивач не звертався до Секретаріату Ради НБУ із заявою про неналежне виконання його працівниками своїх обов`язків чи внесення до протоколів засідань Ради НБУ неправдивих відомостей.
95. Посилання позивача на лист Національного банку України №190-07/60530/21 від 11.08.2021, який, начебто, підтверджує фактичну участь позивача в засіданнях Ради Національного банку України після закінчення строку призначення, Суд не бере до уваги та зазначає, що, навпаки, у вказаному листі йдеться про те, що згідно з частиною 11 статті 10 Закону України «Про Національний банк України» Верховна Рада України звільняє призначених нею членів Ради НБУ шляхом прийняття відповідної постанови за поданням профільного комітету Верховної Ради України, в якій мають бути зазначені підстави для звільнення. Отже, закінчення визначеного постановою 897-ІХ строку, не є юридичним фактом, що свідчить про припинення діяльності, пов?язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування.
96. Тобто у вказаному листі немає жодної інформації про фактичну участь позивача в засіданнях Ради Національного банку України та зазначено лише, що закінчення визначеного постановою 897-ІХ строку, не є юридичним фактом, що свідчить про припинення діяльності, пов?язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування.
97. Суд критично оцінює надані позивачем фотоматеріали, які на його думку, доводять участь у засіданнях Ради НБУ (а.с. 223-224), оскільки з таких неможливо достовірно встановити місцезнаходження позивача, на якому заході він знаходиться та в якості кого.  
98. Також Суд враховує лист ОСОБА_2 від 02.03.2023, наданий у відповідь на адвокатський запит представника позивача, в якому ОСОБА_2 , який був головою Ради НБУ в спірний період, підтверджує, що ОСОБА_1 у період з липня 2021 року по листопад 2022 року приймав участь у засіданнях Ради НБУ як член Ради НБУ щонайменше: 13.09.2021, 09.11.2021, квітень 2022 року дистанційно онлайн.
99. Однак, Суд вважає, що надана ОСОБА_2 інформація не підтверджена жодними доказами та протирічить інформації, яка міститься в списках членів Ради НБУ для реєстрації на засіданнях у період з 08.07.2021 по 01.12.2022 та витягах з протоколів засідань Ради НБУ, а також інформації, що була проголошена самим ОСОБА_2 на засіданні Ради НБУ №9-пр від 13.07.2021, який повідомив, що строк повноважень ОСОБА_1 , який був призначений відповідно до постанови Верховної Ради України №270-ІХ, закінчився.
100. Також НБУ в заяві про долучення доказів на виконання ухвали Верховного Суду від 22.02.2023 зазначив, що особисті повідомлення ОСОБА_1 керівником Секретаріату Ради Національного банку України не пізніше як за п`ять календарних днів до дня проведення засідань про дату, час та місце проведення засідань Ради НБУ, які відбулись у період 08.07.2021 по 01.12.2022, відсутні. В судовому засіданні представник НБУ пояснив, що такі повідомлення відсутні, у зв`язку з тим, що не направлялись позивачу, оскільки він не був членом Ради НБУ.
101. При цьому, Суд не бере до уваги посилання позивача на повідомлення його про дату, час та місце проведення засідань Ради НБУ в спеціальній групі у застосунку Viber для членів Ради НБУ (а.с. 221), з якої, як зазначає сам позивач, ОСОБА_1 приблизно в серпні-вересні 2022 року видалено, з огляд на наступне.
102. З наданої позивачем роздруківки (а.с. 221) неможливо встановити на який номер, коли і ким було надіслано таке запрошення. Крім того, матеріали справи не містять відомостей про те, що така спеціальна група у застосунку Viber для членів Ради НБУ існувала та чи позивач, як член Ради НБУ, був долучений до неї у спірний період. 
103. При цьому, позивач сам зазначає, що він надає скрін повідомлення запрошення до участі в засіданні Ради НБУ на 15.04.2022 (а.с. 221), однак у вказаному засіданні Ради НБУ не зміг взяти участь. 
104. Суд також вважає, що посилання позивача на те, що ним направлялись у 2021 та 2022 роках до Ради НБУ свої пропозиції до основних засад грошово-кредитної політики, а також, що позивач регулярно інформував секретаря РНБО про ризики та загрози ринку державних запозичень та ризики банківського сектору, які на це впливають, не підтверджують факт продовження виконання функцій члена Ради НБУ, враховуючи, що строк призначення позивача відповідно до постанови Верховної Ради України від 12.11.2019 №270-ІХ закінчився 07.07.2021.
105. Таким чином, Верховний Суд, за наслідком здійснення дослідження сукупності наявних в матеріалах справи доказів, дійшов висновку, що такими доказами не підтверджується факт продовження за рішенням Верховної Ради України виконання позивачем функцій члена Ради Національного банку України після 07.07.2021 (з дати закінчення строку призначення позивача відповідно до постанови Верховної Ради України від 12.11.2019 №270-ІХ), а тому можна стверджувати, що фактично ОСОБА_1 припинив трудові правовідносини з НБУ, як член Ради НБУ, з 08.07.2021.
106. Відтак, немає підстав вважати, що у зв`язку з прийняттям оскаржуваного пункту 2 постанови Верховної Ради України від 01.12.2022 у позивача змінився статус, який виник 07.07.2021 відповідно до постанови Верховної Ради України від 12.11.2019 №270-ІХ.
107. Отже, на переконання Верховного Суду, зміст пункту другого оскаржуваної постанови не створює/встановлює для позивача будь-яких прав чи обов`язків, та, відповідно не порушує його права, свободи чи інтереси.
108. Враховуючи вищевикладене, а також те, що обов`язковою умовою для визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень є наявність факту порушення останнім прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулась за їх судовим захистом, Верховний Суд вважає, що вказане є підставою для прийняття рішення про відмову в задоволенні позову.
109. Верховний Суд також звертає увагу на те, що відповідно до пункту 19 частини першої статті 85 Конституції України до повноважень Верховної Ради України належить призначення на посади та звільнення з посад половини складу Ради Національного банку України.
110. Тобто вказаною нормою передбачений особливий порядок призначення на посаду члена Ради НБУ, що є однією з конституційно-правових гарантій діяльності НБУ та конституційним повноваженням Верховної Ради України. В інший спосіб особа не може набути чи продовжити такі повноваження. 
111. Оскільки Конституційний орган визначив повноваження позивача, як члена Ради НБУ, до 07.07.2021 (постанова Верховної Ради України від 12.11.2019 № 270-IX), то поза цим терміном такі повноваження відсутні, а тому неприйняття постанови про звільнення не свідчить про продовження строку, визначених Верховною Радою України повноважень позивача, як члена Ради НБУ, або про наявність у позивача порушеного права.
112. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що під час розгляду справи не підтвердились посилання позивача на наявність підстав для визнання протиправною та скасування постанови Верховної Ради України №2794-ІХ від 01.12.2022 в частині пункту 2, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає. 
113. Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
114. Верховний Суд, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.
115. Відповідно до приписів статті 139 КАС України судові витрати не підлягають стягненню.
Керуючись статтями 139, 244-250, 255, 266, 295, 297 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Верховної Ради України, третя особа - Національний банк України, про визнання протиправною та скасування постанови Верховної Ради України в частині.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.   
Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення буде виготовлено протягом п`яти днів з дня оголошення його вступної та резолютивної частини.
Рішення складене та підписане 30.03.2023.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

С.Г. Стеценко ,
Я.О. Берназюк, 
 А.Ю. Бучик, 
 А.В. Жук, 
 А.І. Рибачук, 
Судді Верховного Суду