Справа № 132/2882/22
Провадження № 22-ц/801/443/2023
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павленко І. В.
Доповідач:Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року	Справа № 132/2882/22	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. С., 
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач  (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_2 ,
       розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2  на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 13 грудня 2022 року,  постановлене у складі судді Павленко І. В., в м. Калинівка, дата складення повного судового рішення відповідає даті його постановлення,- 
в с т а н о в и в :
       14 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, та зменшивши позовні вимоги (а.с. 20), висував вимоги, просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн щомісячно, на період його навчання, починаючи з дня подачі заяви і до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення 23 років.
       Позов мотивовано тим, що відповідач є його батьком, шлюб між ним і його матір`ю був розірваний у 2013 році. До досягнення ним повноліття з батька стягувались аліменти на його утримання, на даний час позивач повнолітній та навчається у Вінницькому торговельно-економічному інституті Державного торговельно-економічного університету на 1 курсі денної форми навчання, спеціальність 035 «Філологія» освітня програма «Германські мови та літератури (переклад включно), перша-англійська». За умовами договору про надання платної освітньої послуги, термін навчання з 14 вересня 2022 року по 30 червня 2026 року. У зв`язку з навчанням він потребує матеріальної допомоги з боку батька, який має можливість виконувати свій обов`язок по утриманню повнолітнього сина, який продовжує навчання: хоча офіційно не працевлаштований, проте, працює на тимчасових роботах.
       Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 13 грудня 2022 року позовні вимоги задоволено:
- вирішено стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у зв`язку з навчанням в твердій грошовій сумі по 2000 грн щомісячно, починаючи з дня подачі заяви  14.11.2022 року і до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення сином 23 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- роз`яснено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання;
- вирішено питання розподілу судових витрат.
       Обґрунтовуючи рішення, суд першої інстанції, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог (ч. 1 ст. 82, ч. 4 ст. 206 ЦПК України), виходив з того, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років або до закінчення навчання.
       Не погодившись із цим рішенням, 17 січня 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 13 грудня 2022 року в частині задоволення позовних вимог скасувати та постановити в цій частині нове, яким відмовити у задоволенні позову.
       Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, стверджує, що він не має можливості матеріально забезпечувати сина, оскільки сам не має відповідного доходу, так як здійснює догляд за хворою матір`ю, в підтвердження чого додав до апеляційної скарги відповідні довідки. Крім того зазначає що позивачем не доведено, а судом не досліджено, що саме така сума коштів витрачається сином на навчання, проживання та інші потреби. Звертає увагу суду на те, що зміст заяви про визнання ним позовних вимог йому продиктували працівники суду, оскільки він є юридично не грамотною людиною, на той час не розумів що визнає позовні вимоги та надає згоду на стягнення з нього коштів в розмірі 2 000 грн. 
       Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції - частина 3 статті 360 ЦПК України.
       Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає вимогам закону.
       По справі встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини:
        ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 (а. с. 4).
        ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є повнолітнім, однак не досяг 23 років, що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_2 , виданого 21 жовтня 2022 року (а. с. 3).
       Згідно довідки № 252, виданої 19.10.2022 року Вінницьким торговельно-економічним інститутом Державного торговельно-економічного університету, ОСОБА_1 є студентом 1 курсу, Ф-11д групи, денної форми навчання, спеціальність 035 «Філологія» освітня програма «Германські мови та літератури (переклад включно), перша-англійська». Навчається за умовами договору про надання платної освітньої послуги, термін навчання до 14.09.2022 по 30.06.2026 (а. с. 6).
       Між сторонами виник спір з приводу утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.
       Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України.
       Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
       У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».
       Відповідно до положень статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
       Як визначено статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
       Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на новий доказ, а саме, що він не має можливості матеріально забезпечувати сина, оскільки сам не має відповідного доходу, здійснює догляд за хворою матір`ю. В підтвердження того, що він утримує свою матір, відповідач надав до апеляційного суду нові докази: Довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією № 590186, з якої вбачається, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 безтерміново встановлено І групу інвалідності та вона потребує постійної сторонньої допомоги (а. с. 36); Довідку № 482 видану 19.12.2022 року Управлінням соціального захисту населення Хмільницької РДА про те, що ОСОБА_2 перебуває на обліку отримує допомогу за надання соціальних послуг невиліковно - хворим інвалідам І - групи і здійснює догляд за матір`ю ОСОБА_4 з 01.10.2022 року по теперішній час (а. с. 37); довідку Управлінням соціального захисту населення Хмільницької РДА № 253 про нарахування йому компенсації в сумі 29, 01 грн (а. с 38).
Згідно ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
       Апеляційний суд відмовляє відповідачу ОСОБА_2 в прийнятті нових доказів, оскільки вони не були предметом розгляду в суді першої інстанції, відповідач не був позбавлений права подати їх суду першої інстанції.
       Окрім того, відповідач всупереч вимог статті 81 ЦПК України не довів, що надання допомоги своєму сину призведе до його тяжкого матеріально становища. ОСОБА_2 є працездатною особою, відомостей про розмір свого доходу або його відсутність до суду він не надав.
       Посилання відповідача на необхідність доглядати хвору матір не позбавляє його обов`язку надавати матеріальну допомогу також своїй повнолітній дитині, яка її потребує, аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року (справа № 644/3610/16-ц). Окрім того, апеляційний суд зауважує, що навіть прийнявши до уваги, що відповідач здійснює догляд за хворою матір`ю, ця обставина не свідчить про неможливість надання ним матеріального утримання своєму сину, адже мати теж має дохід, а відповідач не навів доказів того, що на утримання матері він витрачає власні кошти.
       Твердження в апеляційній скарзі про те, що зміст заяви про визнання ним позовних вимог йому продиктували працівники суду, він є юридично не грамотною людиною та не розумів що визнає позовні вимоги та надає згоду на стягнення з нього аліментів в розмірі 2 000 грн, є лише його власними словами, а з урахуванням того, що відповідач є дорослою, дієздатною особою, - є безпідставними, та видаються абсурдним. 
       З огляду на положення ст. ст. 12, 81 ЦПК України на сторони покладено обов`язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Відповідачем не надано до суду першої інстанції належних та допустимих доказів, щодо його скрутного майнового стану, або погіршення стану здоров`я, що може бути перешкодою для сплати аліментів у розмірі, визначеному судом.
       Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач є особою працездатного віку, його стан здоров`я є задовільним, доказів неспроможності надання сину, який продовжує навчання матеріальної допомоги суду не надав, а факт не отримання ним відповідного доходу, який він нічим не підтвердив, та догляд за хворою матір`ю, не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
       Апеляційний суд виснує, що суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши обставини справи, дав вірну оцінку правовідносинам, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження, судове рішення судом першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі повно та всебічно встановлених обставин справи, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відтак апеляційним судом дано оцінку основним аргументам відповідача, викладеним в апеляційній скарзі.
       Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, суд зазначає, що ОСОБА_2 було сплачено 1 488, 60 грн судового збору (а. с. 39), проте оскільки апеляційна скарга не підлягає до задоволення, понесені відповідачем судові витрати слід залишити за ним.
       Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом п. 1 ч. 2 ст. 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
       Враховуючи, що положення ст. 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.
       З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір аліментів становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).
       На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 376, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, апеляційний суд,
                                               п о с т а н о в и в:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
       Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 13 грудня 2022 року залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.
       
Головуюча Т. М. Шемета

Судді:                                                                 О. Ю. Береговий

                                                        О. С. Панасюк