ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/296/23	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/2741/20 Категорія: на ухвалу 	Булгакова Г.В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       02 березня 2023 року м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

  	Новікова О.М.,	
  	Вініченка Б.Б., Нерушак Л.В.,	
за участю секретаря:	Ярошенка Б.М.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 січня 2023 року у справі за скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Ковальова Віктора Михайловича на постанову державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), боржник: ОСОБА_2 , –

в с т а н о в и в :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника, звернулась до суду зі скаргою на постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.
В обґрунтування скарги зазначено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.04.2021 у справі №711/2741/20 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 11.07.2017 року у розмірі 50 000,00 доларів США - основного боргу, 7 931,50 доларів США - відсотки за користування кредитними коштами, 3 961,64 доларів СІЛА - сума трьох відсотків річних за порушення виконання зобов`язання заст. 625 ЦК України, а всього стягнуто 61893,14 доларів США доларів США. 
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.11.2021 розстрочено виконання вказаного рішення районного суду на строк до 18 серпня 2022 року, з моменту набрання даною ухвалою законної сили, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : до 18.09.2021, 5157,76 доларів США та 3660,0грн. (за правничу допомогу); до 18.10.2021, 5157,76 доларів США; до 18.11.2021 5157,76 доларів США; 18.12.2021 5157,76 доларів. США; до 18.01.2022, 5157,76 доларів США; до 18.02.2022, 5157,76 доларів США; до 18.03.2022, 5157,76 доларів США; до 18.04.2022 5157,76 доларів США; до 18.05.2022, 5157,76 доларів США; до 18.06.2022, 5157,76 доларів США; до 18.07.2022 5157,76 доларів США; до 18.07.2022, 5157,76 доларів США; до 18.08.2022 5157,76 доларів США. 
В межах розстрочки боржник погасив заборгованість лише частково в сумі 30 897,36 доларів США та 3660,00 грн. Таким чином примусовому стягненню підлягає ще сума в розмірі 30995,78 доларів США. 
20.09.2022 відкрито виконавче провадження (ВП 69893230). 
29.11.2022 стягувач отримала грошові кошти в сумі 826 818,63 грн. в межах даного виконавчого провадження. 
22.11.2022 Придніпровським відділом ДВС у м. Черкаси винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним виконанням рішення суду. 
Дану постанову стягувач не отримала, про її наявність дізналася 29.11.2022 після отримання грошових коштів та оприлюднення в АСВП цієї постанови та розпорядження ДВС на перерахування коштів стягувачу. 
Виконавче провадження було відкрито на виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.04.2021 у справі №711/2741/20. У зв`язку з частковим виконанням рішення, сума до примусового стягнення становила 30 995,78 дол. США.
Моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.
Стягувач отримала від ДВС грошові кошти в сумі 826 818 грн. 63 коп. на свій рахунок 29.11.2022, що за офіційним курсом НБУ на дату платежу (1 дол. США = 36,5686 грн.) становить 22 610,07 дол. США.
Виконання рішення суду на суму 826 818 грн. 63 коп. не є належним виконанням рішення суду в частині стягнення 30 995,78 дол. США.
За яким курсом органи ДВС визначили розмір гривневого еквіваленту та на яку дату, не відомо, оскільки курс не співпадає ні на дату ухвалення рішення суду, ні на дату відкриття виконавчого провадження, ні на дату перерахування коштів.
Вважаючи, що рішення суду у повному обсязі не виконане, закінчення виконавчого провадження є передчасним, скаржник просив суд:
– визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 69893230 від 22.11.2022, винесену головним державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Петренко С.В.;
– зобов`язати державного виконавця здійснити примусове виконання у повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим листом, виданим 05.07.2022 Придніпровським районним судом м. Черкаси у справі № 711/2741/20 у межах залишку заборгованості в сумі 8385 доларів 71 центів США.
– повернути виконавчий лист, виданий 05.07.2022 Придніпровським районним судом м. Черкаси у справі № 711/2741/20, для подальшого виконання до Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ);
– стягнути з Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судові витрати.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 січня 2023 року скаргу задоволено.
Визнано незаконною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження № 69893230 від 22.11.2022, винесену головним державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Петренко С.В.
Зобов`язано головного державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Петренко С.В. здійснити примусове виконання у повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим листом, виданим 05.07.2022 Придніпровським районним судом м. Черкаси у справі № 711/2741/20.
Виконавчий лист № 711/2741/20, виданий 05.07.2022 Придніпровським районним судом м. Черкаси повернуто до Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси для продовження його виконання після набрання цією ухвалою законної сили.
Таке рішення суд мотивував доведеністю вимог скарги. Оскільки між стягувачем та боржником існувало валютне грошове зобов`язання і заборгованість за кредитним договором була стягнута судом також в іноземній валюті, тому і виконання за виконавчим листом повинно було здійснюватися в іноземній валюті. Державний виконавець передчасно закрив виконавче провадження без повного виконання судового рішення про стягнення боргу, визначеного в іноземній валюті.
На вказану ухвалу районного суду органом ДВС подано апеляційну скаргу. Скаржник вважає, що суд неповно встановив обставини, що мають значення для справи.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на примусовому виконанні перебував виконавчий лист про стягнення з боржника боргу за договором позики в доларах США, що за офіційним курсом НБУ становило відповідну суму гривневого еквіваленту на дату набрання рішенням законної сили.
Апелянт вважає, що сума боргу повинна була стягуватись станом на 18.08.2021 (дата набрання законної сили рішенням суду першої інстанції). Офіційний курс НБУ станом на 18.08.2021 становив 26,6752 грн. за 1 дол. США. Тому державний виконавець правильно стягнув з боржника наявну заборгованість, виходячи з розрахунку 30995,78 дол. США х 26,6752 грн. = 826 818,63 грн.
При цьому апелянт посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 26.02.2022 у справі №357/5634/18-ц (0-11515св19).
На підставі таких аргументів апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову, якою в задоволенні скарги відмовити повністю.
У своєму відзиві ОСОБА_1 вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, оскільки вона подана для затягування справи з метою надання можливості боржнику реалізувати власні активи, оскільки незаконне закінчення виконавчого провадження усунуло всі перешкоди для продажу квартири та унеможливила подальше виконання рішення. 
Представник стягувача у поданому відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що державний виконавець при зверненні з апеляційною скаргою не підтвердив свої повноваження належним чином, оскільки подано не довіреність від органу державної виконавчої служби, а доручення. Крім того, за твердженням стягувача державному виконавцю Петренко С.В. дорученням надано повноваження оскаржувати рішення суду, а не ухвали.
По суті спірних правовідносин представник стягувача вважає, що державний виконавець при примусовому виконанні рішення суду про стягнення боргу в іноземній валюті керувався застарілими нормами законодавства, які втратили чинність 4 роки тому. 
Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін. Також просить покласти судові витрати на апелянта, докази понесення яких буде надано апеляційному суду додатково в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено, що 06.04.2021 Придніпровським районним судом м. Черкаси ухвалено рішення, відповідно до якого позовні вимоги ОСОБА_1  задоволені частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 11.07.2017 у розмірі 50 000 доларів США – основного боргу, 7 931,50 доларів США – відсотки за користування кредитними коштами, 3 961,64 доларів США – сума трьох відсотків річних за порушення виконання зобов`язання за ст. 625 ЦК України, а всього стягнуто 61 893,14 долари США.
На виконання рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси 05.07.2022 видано виконавчий лист.
13.09.2022 ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського відділу ДВС у м. Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ) із заявою про примусове виконання рішення суду, в якій просила з урахуванням часткового погашення боргу стягнути з боржника присуджену суму в мажах 30 995,78 дол. США.
20.09.2022 відкрито виконавче провадження № 69893230 з примусового виконання виконавчого листа № 711/2741/20, виданого 05.07.2022 Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 11.07.2017 у розмірі 50000 доларів США - основного боргу, 7931,50 доларів США - відсотки за користування кредитними коштами, 3961,64 доларів США - сума трьох відсотків річних за порушення виконання зобов`язання за ст. 625 ЦК України, а всього 61893,14 дол. США. Згідно з заявою стягувача залишок заборгованості становить 30995,78 доларів США.
За розпорядженням державного виконавця № 69893230 від 22.11.2022 стягувачу ОСОБА_1 перераховано грошові кошти у розмірі 826818,63 грн., які надійшли 21.11.2022 на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 711/2741/20, виданого 05.07.2022.
Вказані кошти надійшли на рахунок стягувача 29.11.2022.
Постановою головного державного виконавця Придніпровського відділу ДВС у м. Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ) Петренко С.В. від 22.11.2022 виконавче провадження ВП № 69893230 закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним повним виконанням рішення згідно з виконавчим документом.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно з пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.
Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, – і за її межами.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.
У справі, яка переглядається, стягувач ОСОБА_1 оскаржила постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, оскільки, на думку стягувача, вона є неправомірною та такою, що порушує її право на належне виконання грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами в іноземній валюті.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».
Частинами першою, другою статті 18 вказаного Закону України на державного виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Статтею 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня.
Згідно зі статтею 192 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України – гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 524 ЦК України передбачено, що грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України – гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Загальні положення про виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», в редакції, чинній на час здійснення виконавчого провадження, моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.
При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.
З огляду на зазначене виконання за виконавчим листом повинне було здійснюватися в іноземній валюті.
Порядок звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень під час обчислення боргу в іноземній валюті визначений у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до частин першої–третьої цієї статті 49 Закону України № 1404-VIII у разі якщо кошти боржника в іноземній валюті розміщені на рахунках, внесках або на зберіганні у банку чи іншій фінансовій установі, які мають право на продаж іноземної валюти на внутрішньому валютному ринку, виконавець зобов`язує їх продати протягом семи робочих днів іноземну валюту в сумі, необхідній для погашення боргу. У разі якщо такі кошти розміщені в банку або іншій фінансовій установі, які не мають права на продаж іноземної валюти на внутрішньому валютному ринку, виконавець зобов`язує їх перерахувати протягом семи робочих днів такі кошти до банку або іншої фінансової установи за вибором виконавця, що має таке право, для їх реалізації відповідно до частини першої цієї статті. У разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець – на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець – на відповідний рахунок приватного виконавця.
У справі, яка переглядається, встановлено, що на примусовому виконанні перебував виконавчий лист № 711/2741/20, виданого 05.07.2022 Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 11.07.2017 у розмірі 50000 доларів США - основного боргу, 7931,50 доларів США - відсотки за користування кредитними коштами, 3961,64 доларів США - сума трьох відсотків річних за порушення виконання зобов`язання за ст. 625 ЦК України, а всього 61893,14 дол. США. Згідно з заявою стягувача залишок заборгованості становить 30995,78 доларів США.
Отже, на грошове зобов`язання визначено в іноземній валюті.
Велика Палата Верховного Суду вже висловлювала висновки щодо особливостей звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті. Зокрема вказано, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14 (провадження № 14?134цс18)).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) зазначено, що: «особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження». Відповідно до частини третьої вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця. Саме таким чином необхідно діяти у випадку примусового виконання грошового зобов`язання, визначеного в іноземній валюті, про що зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). З наведених підстав вказівка в резолютивній частині рішення суду першої інстанції про стягнення відповідних сум з конвертацією цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу є помилковою, тому з резолютивної частини рішення суду першої інстанції слід виключити слова «з конвертацією цієї суми у національну валюту на день здійснення платежу» у всіх випадках їх застосування)».
Таким чином, у зв`язку з ухваленням судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті, стягувачу має бути перерахована сума саме в іноземній валюті, визначена судовим рішенням, а у боржника існує обов`язок виконати зобов`язання саме в іноземній валюті (доларах США), а не у національній валюті України – гривні.
При цьому, належним виконанням рішення суду про стягнення боргу в іноземній валюті є стягнення суми в іноземній валюті з перерахуванням за курсом на дату платежу, а у випадку ж виконання частинами з перерахуванням у долари США за курсом на дату кожного з платежів.
Посилання в апеляційній скарзі на будь-який інший порядок виконання судового рішення про належне виконання грошового зобов`язання, вираженого в іноземній валюті, є проявом неправильного трактування закону.
В даному випадку встановлено, що 29.11.2022 на підставі розпорядження державного виконавця Петренко С.В. № 69893230 від 22.11.2022 на користь стягувача ОСОБА_3 перераховано грошові кошти в сумі 826818,63 грн., які надійшли 21.11.2022 при примусовому виконанні виконавчого документа № 711/2741/20, виданого 05.07.2022.
Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.
Тому, станом на 29.11.2022 боржник виконав грошове зобов`язання в частині повернення стягувачу 22 610,07 дол. США = 826 818 грн. 63 коп. : 36,5686 грн. (офіційний курс НБУ станом на 29.11.2022).
А отже, не є належним виконанням рішення суду в частині стягнення 30 995,78 дол. США станом на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення.
Суд першої інстанції правильно визначився зі спірними правовідносинами, вірно зазначивши про незаконність оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження. 
Згідно з частиною другою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
У відзиві на апеляційну скаргу представник стягувача зазначає, що державний виконавець при зверненні з апеляційною скаргою не підтвердив свої повноваження належним чином, оскільки подана не довіреність від органу державної виконавчої служби, а доручення. Крім того, за твердженням стягувача державний виконавець Петренко С.В. дорученням надано повноваження оскаржувати рішення суду, а не ухвали.
Оцінюючи ці доводи, колегія суддів вважає, що така позиція є проявом надмірного формалізму, оскільки за змістом наданого апелянтом доручення вбачається, що Петренко Світлану Василівну уповноважено представляти інтереси Придніпровського ВДВС у м. Черкаси Центрального МУМЮ (м. Київ) для ведення справ у суді, що дає право на вчинення від імені вказаного органу державної виконавчої служби всіх процесуальних дій, крім передачі справи в третейський суд, зміни предмета позову, укладення мирової угоди, передачі повноважень іншій особі (передоручення), оскарження рішення суду, подачі виконавчого листа до стягнення, одержання присудженого майна чи грошей. 
Отже при зверненні з апеляційною скаргою ОСОБА_4 підтвердила свої повноваження діяти від імені Придніпровського відділу ДВС у м. Черкаси Центрального МУМЮ (м. Київ), зокрема оскаржувати ухвалу суду про визнання постанови державного виконавця незаконною та зобов`язання усунути порушення. Оскарження рішення суду у дорученні зазначено як виняток із повноважень. 
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги. А тому оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.
Питання про стягнення судових витрат, що заявлене у відзиві, не вирішується, оскільки за змістом відзиву стягувач в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України надасть докази додатково.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги судові витрати, понесені апелянтом, залишаються за особою, яка їх понесла.
Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення.
Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 січня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 06 березня 2023 року.

Судді