У Х В А Л А        
 
26 грудня 2022 року
м. Київ
 
справа № 333/6551/19
провадження № 61-1389ск21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Тітова М. Ю., розглянувши клопотання ОСОБА_1  про повернення судового збору, сплаченого за подання заяви про роз'яснення ухвали Верховного Суду від 15 лютого 2021 року, та про компенсацію комісії банку в справі за позовом комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення,
встановив:
22 січня 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 28 грудня 2020 року у вказаній справі.
Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2021 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 відмовлено.    
У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з заявою про роз'яснення ухвали Верховного Суду від 15 лютого 2021 року.
Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз'яснення ухвали Верховного Суду від 15 лютого 2021 року.  
У грудні 2022 року до Верховного Суду надійшла заява   ОСОБА_1 про повернення сплаченого судового збору у розмірі 454, 00 грн за подання заяви про роз'яснення судового рішення. Також у цій заяві ОСОБА_1 просить компенсувати йому комісію банку в розмірі 25, 00 грн за переведення суми судового збору отримувачу.
Заява про повернення судового збору, сплаченого за подання заяви про роз'яснення судового рішення, та про компенсацію комісії банку не підлягає задоволенню з огляду на таке. 
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; 2) повернення заяви або скарги; 3) відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; 4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); 5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
ОСОБА_1 у своїй заяві посилається на те, що судовий збір підлягає поверненню на підставі пункту 4 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», оскільки його заяву про роз'яснення судового рішення було залишено без розгляду.
Проте таке твердження заявника є безпідставним, так як ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 було відмовлено, а не залишено таку заяву без розгляду.
Оскільки повернення судового збору при відмові у задоволенні заяви про роз'яснення судового рішення частиною першою статтею 7 Закону України «Про судовий збір» не передбачено, тому у задоволенні заяви ОСОБА_1 про повернення судового збору слід відмовити.
Крім того, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що комісія у розмірі 25, 00 грн, сплачена банку, не рахується сплаченим судовим збором та відповідно не підлягає поверненню з підстав, передбачених частиною першою статті 7 Закону України «Про судовий збір». 
Керуючись статтею 7 Закону України «Про судовий збір»,
ухвалив:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про повернення судового збору за подання заяви про роз'яснення судового рішення та про компенсацію комісії банку відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                  М. Ю. Тітов