Ухвала
 
17 березня 2023 року
м. Київ
 
справа № 686/9698/22
провадження № 61-3713ск23  
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу приватного підприємства «Спорт-Прогрес», яка підписана представником Мельничуком Ігорем Миколайовичем, на додаткову ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 грудня 2022 року у складі судді: Салоїд Н. М., та постанову Хмельницького апеляційного суду від 09 лютого 2023 року у складі колегії суддів: Янчук Т. О., Грох Л. М., Ярмолюка О. І., у справі за позовом  ОСОБА_1 до приватного підприємства «Спорт Прогрес» про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та стягнення заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2022 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до приватного підприємства «Спорт Прогрес» (далі - ПП «Спорт-Прогрес») про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та стягнення заробітку за час затримкирозрахунку при звільненні, у якому просила стягнути з відповідача на її користь 11 355,93 грн за невикористану щорічну відпустку, середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення.
 
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 листопада 2022 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду на підставі заяви позивача.
 
07 листопада 2022 року ПП «Спорт-Прогрес» подало до суду першої інстанції заяву про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи, у якій просило суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ПП «Спорт-Прогрес» 10 000 грн здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи (витрати на професійну правничу допомогу).
 
Додатковою ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 грудня 2022 року, залишеною без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 09 лютого 2023 року, у задоволенні заяви ПП «Спорт-Прогрес» про стягнення витрат на правничу допомогу відмовлено.
 
15 березня 2023 року ПП «Спорт-Прогрес» через підсистему Електронний суд подало до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Мельничуком І. М., на додаткову ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 грудня 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 09 лютого 2023 року, у якій просить скасувати додаткову ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і прийняти рішення, яким задовольнити заяву про стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
 
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
 
Окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат (пункт 13 частини першої статті 353 ЦПК України).
 
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
 
У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача (частина п`ята статті 142 ЦПК України).
 
Отже, ухвала суду першої інстанції стосовно компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи (зокрема, витрат на професійну правничу допомогу), внаслідок необґрунтованих дій позивача є ухвалою щодо визначення розміру судових витрат.
 
В ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету (частина третя статті 257 ЦПК України).
 
Відповідно до частини шостої статті 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього кодексу.
 
Таким чином, питання про розподіл між сторонами судових витрат суд може вирішити як в ухвалі про залишення позову без розгляду, так і в ухвалі окремо з питанням про такий розподіл, зокрема, про компенсацію здійснених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу.
 
Ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього кодексу (частина перша статті 406 ЦПК України).
 
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали(частина перша статті 389 ЦПК України).
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
З урахуванням того, що ухвала суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат не належить до переліку ухвал, визначених у пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України, таку ухвалу не можна оскаржити у касаційному порядку. А тому не можна оскаржити у цьому порядку і постанову апеляційного суду про залишення без змін вказаної ухвали суду першої інстанції (див. ухвалу Великої Палати Верховного суду від 28 вересня 2022 року в справі № 477/1315/20(провадження № 14-183цс21)).
 
В ухвалі Великої Палати Верховного суду від 28 вересня 2022 року в справі № 477/1315/20 (провадження № 14-183цс21) вказано, що «оскільки право на касаційне оскарження не є абсолютним, встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, які після їх перегляду в апеляційному порядку можна оскаржити до Верховного Суду, є розумним обмеженням, покликаним забезпечити виконання судом касаційної інстанції завдання забезпечувати сталість і єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Велика Палата Верховного Суду вважає цю мету обмеження права на доступ до суду касаційної інстанції легітимною. Зазначене обмеження є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись із касаційною скаргою на ухвалу суду, яку за законом не можна окремо оскаржити у касаційному порядку, особа може прогнозувати юридичний наслідок такого оскарження. Таким чином, передбачені процесуальним законом обмеження права на касаційне оскарження за наявності права на оскарження в апеляційному порядку не нівелюють для учасника судового процесу можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ настільки, щоби завдати шкоди самій суті цього права».
 
Вказівка в резолютивній частині постанови Хмельницького апеляційного суду від 09 лютого 2023 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню. 
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).
 
Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).
 
Таким чином, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки оскаржена додаткова ухвала Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 грудня 2022 року та постанова Хмельницького апеляційного суду від 09 лютого 2023 року не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити приватному підприємству «Спорт-Прогрес» у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою, яка підписана представником Мельничуком Ігорем Миколайовичем, на додаткову ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 грудня 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 09 лютого 2023 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до приватного підприємства «Спорт Прогрес» про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та стягнення заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                    В. І. Крат
 
                                                                                              І. О. Дундар 
 
                                                                                              Є. В. Краснощоков