ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 лютого 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/862/22	

 Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач)
 суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
 за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2022 року (головуючий суддя Артоуз О.О.) у справі №280/862/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Військова-лікарська комісія Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, -

                                                              встановиВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
визнати протиправним та скасувати п.110 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.11.2021 року №206-РС (по особовому складу), яким старшого сержанта ОСОБА_1 , головного сержанта-командира відділення охорони взводу охорони роти охорони батальйону охорони, звільнено з військової служби у запас відповідно до пункту “а” (у зв`язку із закінченням строку контракту) відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”;
поновити старшого сержанта ОСОБА_1 на посаді головного сержанта- командира відділення охорони взводу охорони роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 .
Підставами позову визначено те, що позивача неправомірно звільнено з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, оскільки його повинно бути звільнено за станом здоров`я. Позивач вказував на те, що його звільненню передував необґрунтований висновок військово-лікарської комісії про придатність до військової служби, який складений з порушенням порядку проведення медичного обстеження та є необ`єктивним. Не погоджуючись з висновком ВЛК, позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_3 ), в якому проходив стаціонарне лікування та яким встановлено діагноз та причинний зв`язок захворювання з проходженням військової служби. В той же час, під час знаходження позивача на стаціонарному лікуванні в ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_3 ) відповідачем було видано спірний наказ, що є порушенням Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №170 від 10.04.2009р., якою прямо передбачено те, що дія контракту продовжується на час перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні у медичному закладі.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволення позову, суд першої інстанції фактично виходив з того, що встановлені обставини справи не дають підстав стверджувати про неправомірність оскаржуваного наказу. Щодо аргументів позивача про видання наказу під час його перебування на стаціонарному лікуванні, суд вказав на те, що нормативно-правові акти, які регулюють порядок проходження військової служби, не містять заборони видання наказів по особовому складу під час перебування військовослужбовця на лікуванні.
Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на те, що судом першої інстанції не було вирішено клопотання про витребування доказів, зокрема, медичних документів, на підставі яких ВЛК було зроблено висновок про придатність позивача до військової служби. Позивач також зазначає про неправильність висновків суду першої інстанції щодо можливості звільнення військовослужбовця зі служи в період перебування останнього на стаціонарному лікуванні. З цього приводу позивач вказує на те, що суд першої інстанції, хоча і послався на норми права, якими прямо передбачено необхідність продовження контракту при таких обставинах, але зробив безпідставний висновок про те, що зазначені положення законодавства не містять заборони видання наказів по особовому складу під час перебування військовослужбовця на лікуванні. Зазначає позивач і про невірність підстав звільнення зі служби, наводячи свою позицію про те, що його повинно бути звільнено не з підстав закінчення строку дії контракту, а за станом здоров`я.
Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлені судом першої інстанції обставини справи, які на заперечуються сторонами, свідчать про те, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 за контрактом, має військове звання старшого сержанта, займав посаду головного сержанта-командира відділення охорони взводу охорони роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 .
Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах осіб сержантського складу (далі - Контракт) було укладено між ОСОБА_1 та військовою частиною НОМЕР_1 строком на 1 (один) рік, пунктом 11 зазначено, що контракт набирає чинності з 28.11.2020. Чинність контракту припиняється 28.11.2021.
28.10.2021 позивач подав на імя командира військової частини НОМЕР_1 Рапорт про надання дозволу начальнику медичної служби частини на оформлення документів для проходження військово-лікарської комісії з метою встановлення придатності/непридатності до військової служби.
Відповідно до Довідки військово-лікарської комісії від 03.11.2021 №1414   ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 29.11.2021 № 206-РС старшого сержанта ОСОБА_1 , головного сержанта-командира відділення охорони взводу охорони роти охорони батальйону охорони звільнено з військової служби у запас за пунктом “а” (у зв`язку із закінченням строку контракту) відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”. Витяг з наказу Позивачу вручено під підпис 06 грудня 2021 року.
Не погодившись з вказаним наказом, позивач звернувся з позовом до суду.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, з огляду на таке.
Відповідно до ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах:
2) під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації):
а) у зв`язку із закінченням строку контракту;
б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби.
Відповідно до п.2.13 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №170 від 10.04.2009 р.  (в редакції чинній на момент закінчення строку укладеного позивачем контракту від 29.06.2016 року), контракт про проходження служби припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за підставами, визначеними пунктом 35    Положення.
Не пізніше як за три місяці до закінчення строку дії чинного контракту командування військової частини повинно попередити військовослужбовця про намір не укладати з ним новий контракт про проходження військової служби. У разі невиконання цієї вимоги командування військової частини не може відмовити військовослужбовцю в укладенні нового контракту про проходження військової служби. Військовослужбовець не пізніше як за три місяці до закінчення строку дії чинного контракту повинен повідомити командування військової частини про свій намір укласти новий контракт. Якщо у цей строк військовослужбовець без поважних причин не повідомив командування військової частини про намір укладати новий контракт про проходження військової служби, то він підлягає звільненню з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту без подання рапорту. У цьому разі посадовою особою, визначеною в пункті 12.7 розділу ХІІ цієї Інструкції, з військовослужбовцем проводиться бесіда, про що оформлюється Аркуш бесіди (додаток 12).
Отже, закінчення строку контракту, без висловленої військовослужбовцем волі на його продовження, є підставою для звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту (абз.а п.2 ч.5 ст.26 Закону №2232).
Саме такі правові підстави у спірному випадку визначені відповідачем при виданні наказу про звільнення позивача з військової служби.
Встановлені обставини справи також свідчать про те, що 28.10.2021 позивач подав на імя командира військової частини НОМЕР_1 Рапорт про надання дозволу начальнику медичної служби частини на оформлення документів для проходження військово-лікарської комісії з метою встановлення придатності/непридатності до військової служби.
Відповідно до Довідки військово-лікарської комісії від 03.11.2021 №1414   ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби.
Отже, станом на час видання наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 29.11.2021 № 206-РС були відсутні підстави для звільнення позивача із служби за станом здоров`я у відповідності до положень абз.б п.2 ч.5 ст.26 Закону №2232.
Щодо аргументів позивача про необґрунтованість висновків ВЛК, оформленого Довідкою військово-лікарської комісії від 03.11.2021 №1414, слід зазначити те, що у межах цієї справи позивачем не було заявлено вимог про неправомірність та необґрунтованість висновку ВЛК, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для надання оцінки такому висновку військово-лікарської комісії.
Щодо аргументів позивача про неправомірність звільнення з військової служби під час перебування на стаціонарному лікуванні.
Так, встановлені обставини справи свідчать про те, що з 15.11.2021 по 03.12.2021 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_3 ).
Відповідно до абз.4 п.12.8 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №170 від 10.04.2009р., дія контракту продовжується також на час перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні у медичному закладі чи у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, а також на час увільнення його від виконання службових обов`язків у зв`язку з призначенням амбулаторного лікування.
Згідно із частиною 3   статті 24 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Пунктом 34 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, передбачено те, що контракт припиняється (розривається): у день, зазначений у наказі командира (начальника) військової частини по стройовій частині про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (у разі дострокового припинення (розірвання) контракту, звільнення з військової служби або направлення для проходження військової служби до іншого військового формування з виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України).
Отже, днем припинення контракту є день, зазначений у наказі командира (начальника) військової частини по стройовій частині про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
У спірному випадку встановлено те, що на виконання наказу від 29.11.2021 № 206-РС (по особовому складу), командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 252 від 08.12.2021 (по стройовій частині), яким старшого сержанта ОСОБА_1 , головного сержанта-командира відділення охорони взводу охорони роти охорони батальону охорони було звільнено з військової служби у запас за пунктом “а” (у зв`язку із закінченням строку контракту) відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” та виключено з 08 грудня 2021 року із списків особового складу частини, усіх видів забезпечення.
Таким чином, днем припинення контракту та днем звільнення позивача з військової служби є 08 грудня 2021 року. У вказаний день позивач не перебував на стаціонарному лікуванні, яке тривало з 15.11.2021 по 03.12.2021.
При цьому, і станом на час видання наказу № 252 від 08.12.2021 (по стройовій частині) у відповідача не існувало висновку ВЛК, який би міг бути підставою для звільнення позивача за станом здоров`я. Такий висновок ВЛК, як сам зазначає позивач, був затверджений лише 13.12.2021, тобто після видання наказу про звільнення позивача з військової служби.
При цьому, слід звернути увагу і на те, що згідно Свідоцтва про хворобу №1966, затвердженого 13.12.2021, позивача визнано обмежено придатним до військової служби, а підставою для звільнення із військової служби за станом здоров`я, у відповідності до положень абз.б п.2 ч.5 ст.26 Закону №2232, є висновок (постанова) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час.
Оскільки у Свідоцтві про хворобу не визначено того, що позивач є непридатним до військової служби в мирний час або обмежено придатний у воєнний час, то і вказане Свідоцтво про хворобу не могло бути підставою для звільнення позивача за станом здоров`я.
Отже, встановлені обставини не дають підстав стверджувати про незаконність звільнення позивача з військової служби на підставі положень абз.а п.2 ч.5 ст.26 Закону №2232 - у зв`язку із закінченням строку дії контракту.
Таким чином, дослідивши встановлені обставини справи, аргументи позивача, з якими він пов`язує незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2022 року у справі №280/862/22 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.
 
Вступну та резолютивну частини проголошені 02.02.2023
Повне судове рішення складено 03.02.2023
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк