Дата документу 08.02.2023 Справа № 317/1184/22

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №317/1184/22                 Головуючий у 1-й інстанції: Нікітін В.В.
Провадження №22-ц/807/456/23         Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
08 лютого 2023 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача  суддів:  	Подліянової Г.С., Гончар М.С.,  Маловічко С.В.,   	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу    ОСОБА_1 , яка діє в інтересах Фізичної особи – підприємця ОСОБА_2 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 24 листопада 2022 року, у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором оренди, - 
В С Т А Н О В И В:
У липні 2022 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором оренди.
В обґрунтування позову зазначено, що 22 лютого 2022 року між сторонами у справі був укладений Договір оренди обладнання №А00139550, відповідно до якого позивач надає відповідачу в оренду обладнання – осушувач повітря TROTEC TTK 170 ECO на строк з 22 по 24 лютого 2022 року, вартість оренди – 300 гривень на добу.
Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу зазначене обладнання. Відповідачем ОСОБА_3 було сплачено на користь позивача ФОП ОСОБА_2 600 гривень за дві доби оренди за договором та 2000 гривень гарантійного платежу, що встановлено умовами договору.
Однак, після закінчення строку дії договору – 24 лютого 2022 року, відповідач не погодила з позивачем продовження терміну оренди зазначеного обладнання, не здійснила передплату відповідно до умов договору та не повернула обладнання, що і стало підставою для звернення до суду з позовом у даній справі.
На підставі вищевикладеного Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь 23478,20 грн - вартості обладнання, яке не було повернуто власнику; 37500 грн - заборгованості по орендній платі за період з 25 лютого по 28 червня 2022 року; 58000 грн - неустойки (пені) за період з 25 лютого по 01 червня 2022 року, всього у розмірі 118978,20 грн.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 24 листопада 2022 року у задоволені позову відмовлено. 
Не погоджуючись із рішенням  суду,  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 24 листопада 2022 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 37500 заборгованості по орендній платі, 58000 грн неустойки (пені), а всього 95500 грн та судові витрати. 
Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не враховано, що існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної торгово-промислової палати, однак ОСОБА_3 не надано доказів засвідчення Торгово-промисловою платою України за її зверненням про введення воєнного стану, як форс-мажорної обставини, що об`єктивно унеможливлює виконання останньою зобов`язань за Договром оренди, сам по собі факт перетину кордону ОСОБА_3 не підтверджує неможливість використання орендованого обладнання. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів перебування орендованого обладнання в м. Ірпінь (доказів доставки саме даного обладнання тощо), з урахуванням реєстрації відповідача в м. Запоріжжі. За умов договору оренди та норм чинного законодавства, закінчення строку оренди не звільняє орендаря від обов`язку здійснювати оплату орендної плати у випадку продовження користування орендним майном понад встановлені норми. Позивачем було реалізовано умови п.4.4 Договору, направлено повідомлення (вимогу) за договором оренди за фактом невиконання Орендарем договірних зобов`язань. Саме по собі посилання відповідача на викрадення майна, не звільняє останнього від договірних зобов`язань, оскільки в силу п. 7.4 Договору оренди, повну відповідальність за схоронність і технічний стан орендованого Обладнання з моменту його одержання по Акту передачі обладнання в тимчасове користування й до його фактичного повернення несе Орендар, а не Орендодавець. Статтею 614 ЦК України передбачена відповідальність особи, яка порушила зобов`язання, а також в силу ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойкиу розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. 
Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, ОСОБА_3 , зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. У зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального повадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2022 року це 248100 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік» з 1 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2481,00 грн (2481,00 грн Х 100 = 248100 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається з матеріалів справи, ціна позову в даній справі становить 118978,20 грн, оскаржується в частині 95500 грн, яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю доповідача в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю аба частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам  не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову ФОП ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що обладнання з тимчасового користування відповідно до договору оренди осушувач повітря TROTEC TTK 170 ECO 05 був повернутий позивачу 05 вересня 2022 року, яке вона прийняла, тому не має підстав для задоволення позову про повернення вартості обладнання у розмірі 23478, 20 грн. Через дію обставин непереборної сили ОСОБА_3 була позбавлена можливості повернути майно позивачу відповідно до умов договору оренди, оскільки це майно знаходилось в місті Ірпінь, за яке точились бої і яке було значно пошкоджено внаслідок бойових дій. 28 лютого 2022 року Торгово-промисловою палатою України було оприлюднено лист №2024/02.0-7.1 яким ТПП підтвердила, що військова агресія Російської Федерації є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), у зв`язку з чим не має підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по орендній платі за період з 22 лютого 2022 року по 28 червня 2022 року у розмірі 37500, 00 грн та неустойки ( пені) у розмірі подвійної орендної плати за користування обладнанням після закінчення терміну оренди за період з 25 лютого 2022 року по 01 червня 2022 року у розмірі 58000,00 грн.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитись, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, втановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Судом встановлено, що 22 лютого 2022 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2 ) (Орендодавець) та ОСОБА_3 (Орендар) було укладено Договір оренди №А00139550, за яким Орендодавець зобов`язався передати, а Орендар прийняти в тимчасове оплатне користування будівельне та інше обладнання (надалі по тексту - Обладнання), а Орендар зобов`язався виплачувати Орендодавцю орендну плату і, після закінчення терміну оренди, повернути йому зазначене обладнання (п. 1.1 Договору оренди) (а.с.5 на звороті, а.с.6). 

Відповідно до п. 1.2 Договору оренди, найменування Обладнання, що передається в оренду його комплектація, заставна вартість, ціна оренди, мінімальний строк оренди вказуються в відповідних Додатках до цього Договору, який є невід`ємною частиною Договору.
Відповідно до п. 2.1 Договору оренди, орендна плата за користування Обладнанням розраховується на підставі розцінок Орендодавця з розрахунку за одну добу й вказується у відповідному Додатку до цього Договору, який є його невідємною частиною. Орендна плата розраховується Орендодавцем і підлягає оплаті Орендарем з дати зазначеної Сторонами в акті прийому-передачі обладнання в оренду. Орендна плата нараховується до дати підписання Сторонами акту повернення обладнання з тимчасового користування. 
Відповідно до п. 2.2 Договору оренди, вартість оренди, зазначена у відповідному Додатку, дійсна й не підлягає зміні Орендодавцем за умови 100% передоплати Орендарем вартості оренди за весь період, зазначений Сторонами в Акті передачі обладнання в тимчасове користування.

Відповідно до п. 3.4 Договору оренди, у випадку продовження терміну оренди або часу фактичного користування обладнанням, Орендар зобов`язаний провести 100% передоплату за користування обладнанням понад раніше обумовленого сторонами терміну за користування обладнанням за наступний період оренди. Оплата нараховується з наступного дня, що слідує за датою закінчення попереднього терміну оренди. Оплата за продовження терміну оренди проводиться в день, що відповідає даті закінчення попереднього терміну оренди.

Відповідно до п. 4.1 Договору оренди, початок перебігу строку оренди кожної одиниці Обладнання, зазначеного у відповідному Додатку до цього Договору, за який нараховується орендна плата, вираховується з дати передачі Обладнання за Актом передачі обладнання в тимчасове користування. 

Відповідно до п. 4.3 Договору оренди, термін оренди обладнання розраховується як різниця між датою приймання Обладнання з оренди й датою передачі в оренду, за умови 100% повернення обладнання в технічно справному незабрудненому стані. 

Відповідно до п. 4.4 Договору оренди, при намірі Орендаря продовжити термін оренди останній зобов`язаний првести 100% передоплату за користування обладнанням понад раніше обумовленого сторонами терміну оренди за заступний погоджений Сторонами термін оренди. Якщо до моменту закінчення обумовленого Сторонами терміну оренди Орендар не здійснив оплату наступного погодженого Сторонами періоду оренди, обладнання повинне бути повернуте Орендарем протягом двох днів з моменту закінчення терміну оренди. У випадку не повернення обладнання у зв`язку із закінченням терміну оренди в дводенний строк, Орендодавець має право: самостійно забрати обладнання за адресою його розташування. При цьому Орендар зобов`язаний відшкодувати вартість проїзду транспорту в обидві сторони, розбирання ( демонтаж) обладнання та інші витрати, пов`язані із поверненням обладнання на підставі встановленого рахунку; відмовитися від прийняття обладнання, про що зобов`язаний сповістити Орендаря (в тому числі в телефонному режимі або за допомогою електронної пошти). Орендар у такому випадку зобов`язавний відшкодувати Орендодавцеві збитки (вартість обладнання) протягом 7 днів з моменту закінчення терміну оренди та/або отримання повідомлення про відмову від прийняття обладнання звернутись до компетентних органів на предмет оголошення Орендаря у розшук та притягнення його до кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 7.1 Договору оренди, за невиконання або неналежне виконання умов даного договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України.
Відповідно до п. 7.2 Договору оренди, за прострочення повернення майна по закінченню терміну оренди зазначеного в Акті передачі обладнання в тимчасове користування Додатку до Договору Орендар сплачує неустойку (пеню) в розмірі подвійної орендної плати за користування обладнанням після закінчення терміну оренди за кожен день прострочення без обмеження терміну нарахування такої неустойки.
Відповідно до п. 7.6.1 Договору оренди, у передбачених вп. 7.6 Договору випадках нарахування неустойки припиняється з дня слідуючого за днем оплати Орендарем виставленого Орендодавцем рахунку та підписання Сторонами Акту повернення обладнання.

Відповідно до Додатку до договору оренди обладнання №А00139550 від 22 лютого 2022 року, ФОП ОСОБА_2 передала ОСОБА_3 , яка в свою чергу прийняла обладнання, а саме: осушувач повітря TROTEC TTK 170 ECO, 50 л/сут, в кількості одна штука. Вартість оренди обладнання 300 грн за добу. Вартість обладнання у зазначеній комплектації 23478,20 грн. Факт передачі обладнання у тимчасове користування підтверджується підписаним ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в Акті №00000011647 від 22 лютого 2022 року. В даному акті зазначено час початку оренди 16-13 годин 22 лютого 2022 року, планований час закінчення оренди 16-13 годин 24 лютого 2022 року, але не пізніше ніж на 15 хвилин до часу закінчення роботи відділення, гарантійний платіж 2000 грн, мінімальний строк оренди 2 доби. Всього до сплати 2600 грн (а.с.6 на звороті).

Згідно з копією прибутково касового ордеру №1 170 від 22 лютого 2022 року ОСОБА_3 на виконання Договору оренди №А00139550 від 22 лютого 2022 року сплатила ФОП ОСОБА_2 2600 грн, у які входить 600 грн - 100% передоплата за користування обладнання на обумовлений строк оренди 2 доби, та 2000 грн – гарантійний платіж (а.с. 5).

28 червня 2022 року ФОП ОСОБА_2 направлено ОСОБА_3 повідомлення (вимога) за договором оренди, відповідно до якого повідомляє останню, що на підставі п. 6.8 Договору оренди орендар зобов`язаний повернути обладнання орендодавцю за відповідним Актом передачі обладнання з тимчасового користування в комплектному і технічному справному стані після закінчення терміну оренди або протягом 2-х діб з моменту отримання вимоги Орендодавця. Разом з цим, Орендарем, допущено порушення зобов`язання за договором оренди, не повернуто обладнання без внесення орендної плати за період фактичного користування обладнанням. Вимагає виконати взяті на себе зобов`язання за Договором оренди, негайно повернути обладнання та повністю погасити заборгованість по орендній платі перед Орендодавцем. Також ОСОБА_3 попереджено, що у разі невиконання зазначеної вимоги, даний спір буде переданий до суду (а.с.8), яке було направлене ОСОБА_3 , що підтверджується поштовим описом вкладення, накладною за трекінг номером 01133 0214690 9 (а.с.9). 

Відповідно до Акту повернення обладнання з тимчасового користування до акту передачі обладнання №00000011647 від 22 лютого 2022 року, складеного 05 вересня 2022 року, ФОП ОСОБА_2 (Орендодавець) в особі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (Орендар) про повернення обладнання з тимчасового користування, а саме: осушувач повітря TROTEC TTK 170 ECO з опційним оснащенням, в кількості 1 штука, час початок оренди 16-24 год. 22 лютого 2022 року, час закінчення оренди 15-49 годин 05 вересня 2022 року. Сторони претензій один до одного не мають. Орендар зобов`язаний згідно умов Договору оренди №А00139550 від 22 лютого 2022 року сплати штраф (а.с.32).

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість ОСОБА_3 перед позивачем за Договором оренди становить 118978,20 грн, з яких: 23478,20 грн – вартість неповернутого обладнання згідно Додатку до Договору оренди від 22 лютого 2022 року; 37500 грн сума заборгованості по орендній платі за період з 22 лютого 2022 року по 28 червня 2022 року (127 діб х 300 грн – 600 (предоплата), 58000 грн сума неустойки (пені в розмірі подвійної орендної плати за користування обладнання після закінчення терміну оренди за період з 25 лютого 2022 року по 01 червня 2022 року (100 діб х 300 грн х 2 – 2000 грн (гарантійний платіж).

В даному спорі між сторонами склались зобов`язальні правовідносини, які виникли із договору оренди та регулються главою 58 ЦК України, а також загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань. 
Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
У статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частина третя статті 626 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Частинами першою-третьою статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.
Статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
Отже, орендар за цим договором набуває статусу титульного володільця на певний строк, тривалість якого визначається домовленістю сторін, законом (у тому випадку, коли законом установлені максимальні (граничні) строки, а орендодавець і орендар не встановили строк оренди чи встановили більший строк) та їх волею про розірвання договору.
Таким чином, умова про строк користування майном обумовлена суттю самих відносин оренди.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 22 лютого 2022 року між ФОП ОСОБА_2 (орендодавець) та ОСОБА_3 (орендар) укладено Договір оренди №А00139550, за яким орендодавець передав орендарю обладнання, а саме осушувач повітря TROTEC TTC 170 ECO, 50л./доб, в кількості - 1 шт., загальною вартістю 23478,20 грн, загальною вартістю оренди 300 грн за добу у строк з 22 лютого 2022 року по 24 лютого 2022 року (а.с.33-35).
Частиною першою статті 785 ЦК України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. 

За змістом ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. 

Отже, ОСОБА_3 є орендарем обладнання, а саме осушувача повітря TROTEC TTC 170 ECO, 50л./доб, в кількості - 1 шт., загальною вартістю оренди 300 грн за добу, яка у встановлений договором оренди строк орендне обладнання не повернула орендодавцю, а також не вносила плату за користування майном.
Зважаючи на невиконання відповідачем зобов`язання, 28 червня 2022 року ФОП  ОСОБА_2  направила на адресу ОСОБА_3  письмову вимогу листа-вимогу щодоповернення орендованого майна та виконання взятих на себе зобов`язань за договором оренди №А00139550 від 22 лютого 2022 року (а.с.8).
У порушення п. 4.4 Договору обладнання ОСОБА_3 повернуто позивачу 05 вересня 2022 року, про що складено відповідний акт про повернення обладнання з тимчасового користування до акту Передачі обладнання №00000011647 від 22 лютого 2022 року (а.с.32).
Відповідно до частин першої, третьої статті 767 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві річ у комплекті і у стані, що відповідають умовам договору найму та її призначенню. Наймач зобов`язаний у присутності наймодавця перевірити справність речі. Якщо наймач у момент передання речі в його володіння не переконається у її справності, річ вважається такою, що передана йому в належному стані.

Наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за найм речі протягом трьох місяців підряд (ч.1 ст.782 ЦК України).

Водночас, заборгованість ОСОБА_3 перед ФОП ОСОБА_2 по орендній платі за орендованим обладнанням за період фактичного користування обладнанням відповідачем не сплачена. 
Аналіз статті 205 ЦК України свідчить, що волевиявлення учасника (-ів) правочину може виражатися в: певних діях; мовчанні; усній формі; письмовій (електронній) формі. Мовчання слід вважати вираженням волі сторони правочину, коли воно при конкретній ситуації може бути підданим оцінці як прояв волі, направленої на вчинення правочину. Законодавець передбачає можливість вираження волі сторони правочину мовчанням тільки в разі якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 205 ЦК України). Традиційним прикладом такого випадку виступає конструкція поновлення договору найму (tacite reconduction). Якщо наймач продовжує користуватися річчю після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (стаття 764 ЦК України).
Сутність поновлення договору найму полягає в тому, що договір найму автоматично поновлюється на той же самий строк за умови, що: (а) наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму; (б) відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця. При поновленні договору відбувається продовження договірних зв`язків після закінчення строку договору найму, коли наймач продовжує користуватися майном і відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця. Цей договір поновлюється на той же строк та з умовами, що були передбачені у договорі.
Разом з тим, у постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зроблено висновок, що тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
При цьому відповідно до частини третьої статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Як вбачається з п. 4.1 Договору оренди №А00139550 від 22 лютого 2022 року та Додатку до договору оренди обладнання №А00139550 від 22 лютого 2022 року, який є його складовою частиною, цей договір укладено строком з 22 лютого 2022 року по 24 лютого 2022 року (а.с.33-35). 
ОСОБА_3 не виконала зобов`язання за Договором оренди від 22 лютого 2022 №А00139550, оскільки не повернула у встановлений договором строк орендоване майно, а також не вносила плату за користування майном.
До закінчення дії договору оренди (24 лютого 2022 року) жодна із сторін не заявила про свій намір не продовжувати його, не вчинила передбачені договором оренди дії щодо його припинення.
Враховуючи, що в порушення вимог п. 4.4. Договору оренди, до моменту закінчення обумовленого сторонами терміну оренди, а саме в строк до 24 лютого 2022 року ОСОБА_3 не здійснила оплату наступного погодженого сторонами періоду оренди, не повернула обладнання протягом двох днів з моменту закінчення договору оренди. В свою чергу ФОП « ОСОБА_2 », не сповістила ОСОБА_3 (в тому числі в телефонному режимі або за допомогою електронної пошти) про свої наміри щодо припинення договору оренди, не забрала обладнання самостійно, тобто сторони не вчинили дій щодо його припинення, а вимогу щодо повернення орендованого майна та сплати заборгованості по орендній платі Орендодавець направила лише 28 червня 2022 року, тодоговір оренди від 22 лютого 2022 року вважається автоматично неодноразово продовженим на попередній строк на тих самих умовах та діє до 28 червня 2022 року.

Отже, в даному випадку застосуванню до спірних відносин у разі бажання/небажання продовжити строк дії договору підлягають саме положення договору. 
Водночас, суд першої інстанції вказаних обставин не врахував, тому колегія суддів приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 щодо стягнення заборгованості по орендній платі за період з 22 лютого 2022 року по 28 червня 2022 року, що становить 35500 грн (127 діб х 300 грн – 600 грн (предоплата) – 2000 грн (гарантійний платіж)), підлягають до задоволенню. 
Оскільки відповідно до акту повернення обладнання, який складений 05 вересня 2022 року, осушувач повітря TROTEC TTC 170 ECO в цей же день було повернуто позивачу – ФОП ОСОБА_2 , акт підписаний без будь-яких зауважень ( а.с. 32), тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що не має підстав для задоволення позовних вимог про стягнення вартості неповернутого обладнання у розмірі 23478,20 грн.
Щодо завлених позовних вимог про стягнення неустойки (пені), колегія суддів зазначає наступне.
За статтями 610, 611, 612 ЦК України невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.
За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина перша статті 548 ЦК України).
Тобто неустойка згідно із частиною другої статті 785 ЦК України розглядається як законна неустойка і застосовується незалежно від погодження сторонами цієї форми відповідальності в договорі найму (оренди).
Водночас неустойка за частиною другою статті 785 ЦК України має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном. Отже, передбачена частиною другою статті 785 ЦК України неустойка є подвійною платою за користування річчю за час прострочення.
Такий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 квітня 2021 року в справі № 910/11131/19.
Як видно із змісту позовних заяв, звертаючись до суду, ФОП ОСОБА_2 зазначила, що всупереч вимог договору оренди, ОСОБА_3 продовжувала користуватися об`єктом оренди (орендним обладнанням, а саме: осушувачем повітря TROTEC TTK 170 ECO, 50л.доб, в кількості одна штука) і після закінчення строку його дії. При цьому, обґрунтовуючи свої вимоги в цій частині, ФОП ОСОБА_2 посилалися на частину другу статті 785 ЦК України, та просила стягнути з відповідача ОСОБА_4 неустойку ( пеню) в розмірі подвійної орендної плати за користування обладнанням після закінчення терміну оренди за період з 25 лютого 2022 року по 01 червня 2022 року у розмірі 38000, 00 грн.
Статтею 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Одночасне стягнення орендної плати та неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за той самий період користування наймачем орендованим майном (за період з дня припинення дії договору оренди до дня повернення орендованого майна за актом) є неможливим, оскільки вважатиметься притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення. 
Після спливу строку дії договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.
Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна нормастатті 762 ЦК України («Плата за користування майном») і охоронна норма частини другої статті 785 ЦК України («Обов`язки наймача у разі припинення договору найму») не можуть застосовуватися одночасно, адже орендар не може мати одночасно два обов`язки, які суперечать один одному: сплачувати орендну плату, що здійснюється за правомірне користування майном, і негайно повернути майно.
Відповідна правова позиція викладена в постановах Касаційного Господарського Суду Верховного Суду: від 13.02.2018 ркоу у справі №910/12949/16, від 17.12.2018 року у справі № 906/1037/16.
Оскільки, апеляційний суд прийшов до висновку, що договір оренди від 22 лютого 2022 року неодноразово автоматично продовжувався і діяв до 28 червня 2022 року, тому до стягнення підлягає орендна плата за користування предметом оренди у розмірі 37500, 00 грн ( 127 діб х 300, 00 грн -600, 00 грн ( предоплата) – 2000,00 грн ( гарантійний платіж), тому підстав для стягнення неустойки ( пені) у сумі 58000, 00 грн за період, який зазначено в позові, а саме з 25 лютого 2022 року по 01 червня 2022 року, тобто період, який охоплює і строк дії договору оренди, за який стягується орендна плата за користування предметом оренди, немає. 

За таких обставин, позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 в частині стягнення з ОСОБА_3 неустойки (пені) в розмірі подвійної плати за користування обладнанням за період з 25 лютого 2022 року по 01 червня 2022 року у розмірі 58000 грн задоволенню не підлягають. 

Позов щодо стягнення неустойки ( пені) за період з 29 червня 2022 року по 05 вересня ( повернення об`єкту оренди), позивачем не заявлено.

Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Щодо висновків суду першої інстанції про те, що невчасне виконання договірних зобов`язань зумовлене форс-мажорними обставинами з посиланням на офіційний лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, як на одну з обставин непереборної сили, що було підставою для відмови у задоволенні позову, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Ознаками форс-мажорних обставин є наступні: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.
Наявність форс-мажорних обставин може засвідчуватись Торгово-промисловою палатою України.
Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні, сторона яка посилається на дію форс-мажорних обставин повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку.
Відповідно до опублікованого на сайті Торгово-промислової палати України листа № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".
Враховуючи це Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Відповідно до якого засвідчено форс-мажорні обставини: військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Презедента, підтверджено, що зазначені обставни з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язаням/обов`язком виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання яких форс-мажорних обставин. 

Разом з цим, лист Торгово-промислової палати України не є достатнім підтвердженням настання форс-мажорних обставин, оскільки не є індивідуальним сертифікатом, виданим на підставі ст.14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду Касаційного Господарського Суду від 01.06.2021 року за № 910/9258/20 вказано, що у постановах Верховного Суду від 15.06.2018 р. зі справи N 915/531/17, від 26.05.2020 р. зі справи N 918/289/19, від 17.12.2020 р. зі справи N 913/785/17 викладено висновок щодо застосування статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", відповідно до якого: статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Отже, виходячи з наведених норм законодавства, висновків Верховного Суду, підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної торгово-промислової палати.
Однак, ОСОБА_3 не надано доказів засвідчення Торгово-промисловою палатою України за її зверненням про введення воєнного стану, як форс-мажорної обставини, що об`єктивно унеможливлює виконання нею зобов`язань за Договором оренди.
Таким чином відповідачем не виконано обов`язку належного повідомлення про наявність форс-мажорних обставин, позаяк доказів протилежного матеріали справи не містять.
Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до положень частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
Відповідно до положень частини першої статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до частини першой статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукопності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до положень частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Відповідно до положень частини першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наданих у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукопності.

Доведення наявості непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подати відповідні докази в разі виникнення спору
.
Воднчас, воєнний стан на території України не може означати безумовну неможливість невиконання відповідачем договірних зобов`язань. 

Крім того, ОСОБА_3 не надала належних, достатніх, достовірних доказів на підтвердження перебування орендованого обладнання в місті Ірпінь, з урахуванням реєстрації відповідача в місті Запоріжжя. Доказів викрадення зазначеного майна.

Відповідно до п. 7.4 договору оренди, повну відповідальність за схоронність і технічний стан майна орендованого обладнання з моменту його одержання по акту передачі обладнання в тимчасове користування й до його фактичного повернення несе Орендар.
Відтак, висновки суду першої інстації про об`єктивну неможливість виконання договірного зобов`язання з причин настання форс-мажорних обставин, а саме з початком військової агресії Російської федерації проти України та введенням військового стану, не заслуговують на увагу.

Досліджуючи баланс інтересу сторін, слід зауважити, що у випадку неможливості відповідачем через введення воєнного стану в державі виконати договірні зобов`язання, ОСОБА_3 не була позбавлена можливості, узгодити відповідну дію з позивачем, змінити умови договору в частині перенесення строків оплати, в частині відповідальності за невиконання умов договору тощо.
З огляду на вищезазначене, рішення суду першої інстанції не може вважати законним і обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, приходить до висновку, що аргументи апеляційної скарги  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах фізичної особи – підприємця  ОСОБА_2 є частково виправданими.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п.п. б, в п. 4 ч. 1 ст 382 ЦПК України, в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з нормами ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем за подання позовної заяви до суду першої інстанції сплачено судовий збір у розмірі 1189,78 грн, що підтверджується квитанцією №0.0.25976114441 від 04 липня 2022 року (а.с.10). За подання апеляційної скарги до апеляційного суду сплачено судовий збір у розмірі 1488,60 грн, що підтверджується квитанцією №0.0.2758288277.1 від 29 листопада 2022 року (а.с.61).

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог та апеляційної скарги з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 355, 00 грн, виходячи з розрахунку (35500 х1189,78 :118978,2), за подання апеляційної скарги у розмірі 444,16 грн, виходячи з розрахунку (35500 х 1488,60 : 118978.2 ), а всього у розмірі 799, 16 грн.

Керуючись ст.ст.  367, 368, 369,  374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах Фізичної особи – підприємця ОСОБА_2 – задовольнити частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 24 листопада 2022 року у цій справі, скасувати. Прийняти нове судове рішення наступного змісту.

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором оренди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Фізичної особи-підприємця  ОСОБА_2 заборгованість по орендній платі за договором оренди майна №А00139550 від 22 лютого 2022 року у розмірі 35500, 00 грн

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з  ОСОБА_3 на користь Фізичної особи-підприємця  ОСОБА_2 судові витрати, у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 355, 00 грн , за подання апеляційної скарги у розмірі 444, 16 грн, а всього у розмірі 799,16 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цьогоКодексупозбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повна постанова складена 08 лютого 2023 року.
Головуючий, суддя 	Суддя 	Суддя	
Подліянова Г.С. 	Гончар М.С. 	Маловічко С.В.