ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2023 року
м. Харків
справа № 638/12819/19
провадження № 22-ц/818/292/23
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого-судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Пилипчук Н.П.
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 
третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2022 року ухвалене у складі судді Цвірюка Д.В. ,-
ВСТАНОВИВ:
В серпні 2019 року ОСОБА_4 , який діяв в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення матеріальної шкоди, в якому просив стягнути з відповідача частину матеріальної шкоди у розмірі 30 353,87 грн., витрати на проведення оцінки у розмірі 1695,60 грн та судові витрати у тому числі витрати на проведення експертизи у розмірі 2883,04 грн.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 06.05.2019 ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Ауді державний номерний знак НОМЕР_1 у м. Харкові, порушила правила дорожнього руху та допустила зіткнення з автомобілем Ніссан державний номерний знак НОМЕР_2 , чим заподіяла матеріальну шкоду. Постановою Дзержинського районного суду м.Харкова відповідача визнано винною у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. На момент вчинення правопорушення цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, тому МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодувало позивачу частину спричиненої шкоди у розмірі 63 280,77 грн. Зазначає, що для оцінки вартості матеріальної шкоди автомобіля позивач звернулась до ХНДІСЕ ім. Бокаріуса, який склав відповідний висновок експертного автотоварознавчого дослідження №11289 від 27.05.2019. Згідно зазначеного висновку вартість матеріальної шкоди складає 93 634,64 грн. Крім того, в подальшому за зверненням позивача було проведене повторне дослідження. Згідно висновку експерта №14540 від 12.07.2021 ХНДІСЕ ім. Бокаріуса вартість матеріальної шкоди складає 93 634,64 грн. Тому позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати позивачу різницю між завданою позивачу шкодою та виплатою, яку здійснило МТСБУ. Крім того, позивачем були здійснені витрати на проведення авто товарознавчого дослідження у розмірі 1695,60 грн та витрати на складання висновку експерта у розмірі 2883,04 грн, що підлягають відшкодуванню з боку відповідача.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова позовну заяву  ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1 частину матеріальної шкоди у розмірі 30 353,87 грн., витрати на проведення оцінки у розмірі 1695,60 грн., судовий збір у розмірі 705 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 1650 гривень 60 копійок.
Рішення суду мотивовано тим, що позивач одержав страхове відшкодування в розмірі, яке не у повному обсязі відшкодовує завдану відповідачем шкоду, тому деліктне зобов`язання, що виникло між сторонами у справі не є припиненим. Добровільно завдану позивачу матеріальну шкоду відповідачка не відшкодувала, хоча відповідно до вимог закону та обставин справи винна у пошкодженні належного позивачу майна.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, винесеного з порушенням норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неповно досліджено та проігноровано факт відсутності у відповідача страхового полісу, погодження розміру збитку між позивачем та МТСБУ під час здійснення останнім регламентної виплати відповідно до висновку проведеної МСТБУ експертизи, сплати ОСОБА_2 в регресному порядку виплачених МТСБУ на користь позивача сум. Судом першої інстанції не було враховано, що принципи виплати страхового відшкодування застрахованою особою відрізняється від відшкодування з боку особи, чия цивільна-правова відповідальність не була застрахована, що потягло за собою невірне застосування статті 1194 ЦК України до спірних правовідносин. 
Апелянт зауважив, що відповідно до вимог п.32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. МТСБУ законно зменшила суму страхового відшкодування і позивачка з цим погодилась, тому ця сума не може бути стягнута з винної особи.
Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керується ст. 367 ЦПК України та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши доповідь судді дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи у межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.
Частинами 1, 2, 4 статті 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) передбачено,  що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Проте оскаржуване рішення таким вимогам відповідає не в повній мірі. 
Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи 06 травня 2019 року о 13 годині 50 хвилин в м. Харкові по пров. Кравцова 19 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Audi» державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 та автомобіля «Nissan» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 . Від зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 травня 2019 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 340 гривень. Зазначена постанова набрала законної сили 11.06.2019 року.
На час скоєння даної ДТП, відповідач ОСОБА_2 не мала чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, в зв`язку з чим, Моторно-транспортним страховим бюро України на користь позивача сплачено частину завданої майнової шкоди у розмірі 63 598,76  грн.
Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №11289 від 27.05.2019 величина матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Nissan Qashgai» державний номерний знак НОМЕР_2 в результаті ДТП (06.05.2019) становить 93 634,64 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу – 74733,53 грн.
Згідно квитанції №0.0.1367621482.1 від 30.05.2019 позивачем сплачено кошти у розмірі 1695,60 грн. за проведення зазначеної експертизи
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Відповідно Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1частини першої статті 1188 ЦК України).
Згідно положень ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідач був звільнений від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.
За змістом статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Частиною 1 ст.22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно п.1 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно з підпунктом 43.1.2 пункту 43.1 статті 43 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для забезпечення виконання зобов`язань членів МТСБУ перед страхувальниками і потерпілими при ньому, крім інших, створено фонд захисту потерпілих у ДТП (фонд захисту потерпілих), призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених цим законом.
Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Згідно з пунктом 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових  дій та інваліди війни, що визначені законом,  інваліди I групи, які особисто  керують  належними  їм транспортними  засобами, а також особи,  що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у   його   присутності, звільняються  від  обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим законом.
У справі, яка розглядається, судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія (винуватця дорожньо-транспортної пригоди) на момент дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була, і в матеріалах справи відсутні докази, що сам водій належить до пільгової категорії осіб, визначених пунктом 13.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.
МТСБУ здійснило на користь потерпілої особирегламентну виплату у розмірі 63598,76 грн., (т.2 а.с. 5) хоча відповідно до ремонтної калькуляції наданої МТСБУ сума ремонту становила 83 212, 59 грн (т.1 а.с. 113 - 115)
Відповідно до вимог п.32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.
В оцінці обставин справи, що є подібною із дійсною цивільною справою Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» виходить з того, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) .
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
При цьому пунктом 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує.
Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі – Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі – КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.
За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).
Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості – це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.
Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.
Показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.
Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.
Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу.
Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до реальних збитків.
Відповідно до підпункту 8.6.1 пункту 8.6 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.
Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів КТЗ.
Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).
Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.
Системний аналіз пункту 32.7 частини першої статті 32 Закону України
«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
На підтвердження завданої йому в результаті ДТП матеріальної шкоди у розмірі 93 634,64 грн позивачем наданий висновок експертного автотоварознавчого дослідження №11289 від 27.05.2019, що є належним та допустимим доказом у справі. 
Відповідач жодного доказу на спростування вищезазначеного висновку суду не надав, тому колегія суддів відхиляє його доводи стосовно помилкового визначення розміру матеріальної шкоди на підставі висновку експертного автотоварознавчого дослідження №11289 від 27.05.2019
Посилання апелянта на те, що між МТСБУ та позивачкою був погоджений розмір збитків спростовується матеріалами справи, що не містять даних про відповідне погодження. 
Тому судова колегія погоджується з висновком суду стосовно доведеності підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про відшкодування шкоди. 
Проте не може погодитися з визначеним судом розміром відшкодування та застосуванням до спірних правовідносин вимог ст.1194 ЦК України, що застосовується у випадку якщо винною є особа яка застрахувала свою відповідальність. 
Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, а саме платіжного доручення №1151349 (т.2 а.с.5) МТСБУ було перераховано на користь ОСОБА_1 страхову виплату у сумі 63 598,76 грн , а не 63 280,77  грн тому різниця становить 30 035,88 грн (із розрахунку 93 634,64 – 63 598,76 грн).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).
З огляду на зазначене судова колегія рішення суду підлягає зміні зі зменшенням суми що підлягає стягненню з відповідача на користь відповідача та виключенням з мотивувальної частини рішення посилання на вимоги ст.1194 ЦК України.
У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України .
ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції було сплачено 1057,50 судового збору, оскільки апеляційну скаргу задоволено на 1% то з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 10,5 грн (1057,5*1%).
Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 141, 351, 367, 368, 374, 376,  382, 384, 389 ЦПК України
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2022 року – змінити.
Зменшити розмір, що підлягає стягненню з ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1 з 32049,47 грн до 30 035 (тридцять тисяч тридцять п`ять) грн 88 (вісімдесят вісім) коп та виключити з мотивувальної частини рішення посилання суду на ст. 1194 ЦК України.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 10 (десять) грн 50 (двадцять) коп сплачений у суді апеляційної інстанції.
В іншій частині рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2022 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 28 березня 2023 року.
Головуючий                                                                О.Ю.Тичкова
Судді                                                                        О.В.Маміна

                                                                       Н.П.Пилипчук