Ухвала
28 грудня 2022 року
місто Київ
справа № 465/8246/21
провадження № 61-12925ск22
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 липня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період: червень 2021 року, листопад 2021 року, січень-березень 2022 року, у загальному розмірі 10 000,49 грн.
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень 
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 28 липня 2022 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року, в задоволенні позову відмовлено.
Установивши, що у квітні 2022 року ОСОБА_2 сплатив аліменти в розмірі 9 700,00 грн, а також надав квитанції про сплату аліментів за червень 2021 року та листопад 2021 року в загальному розмірі 6 317,00 грн, суд першої інстанції дійшов висновку, що у нього відсутня заборгованість зі сплати аліментів.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
У грудні 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга  ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 липня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року, у якій заявник просила скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
Предметом позову у цій справі є вимоги майнового характеру про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 10 000,49 грн.
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Отже, згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.
За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Касаційна скарга містить посилання на те, що судові рішення підлягають касаційному оскарженню з підстав, передбачених підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (справа становить значний суспільний інтерес  або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу). 
Право на касаційне оскарження у малозначній справі  ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що зазначена справа має для неї виняткове значення, оскільки суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд урахував письмові докази (квитанції), які подані відповідачем з порушенням статті 83 ЦПК України, а саме такі докази не надіслано іншому учаснику справи.
Заявник обґрунтовує винятковість для неї зазначеної справи не майновим значенням вирішення спору по суті (відмови в задоволенні позову про стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів), а тим, що зазначена справа має для неї принципове значення в розумінні упередженого її розгляду судами попередніх інстанцій, ігноруванні ними вимог законодавства та завдань цивільного судочинства. 
Разом з тим, заявник не наводить належних обґрунтувань, яким чином недотримання порядку надсилання їй долучених до матеріалів справи доказів (квитанцій про сплату відповідачем аліментів за червень і листопад 2021 року) вплинуло на правильність вирішення спору по суті. Фактично доводи заявника зводяться до формальних порушень судами першої інстанції вимог процесуального законодавства, які не вплинули на правильність вирішення спору, а отже, відповідно до імперативної норми - частини другої статті 410 ЦПК України не можуть бути формальними підставами для скасування правильного по суті і законного судового рішення. Інші доводи заявника зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України перебуває поза межами повноважень Верховного Суду. 
Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є винятком із загального правила, і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено. 
Ураховуючи наведене, Верховний Суд встановив відсутність винятків, зазначених у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, що дають право на оскарження судових рішень у малозначних справах.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках, - на касаційне оскарження судового рішення. 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 3 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 липня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
Судді:        	Г. І. Усик   А. С. Олійник   В. В. Яремко