ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/3711/15-ц	Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/993/22 	Доповідач - Шевчук Г.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2022 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Шевчук Г.М. 
суддів -  Гірський Б. О., Міщій О. Я., 
за участю секретаря — Романської К.М.,
та сторін: 
представника Збаразького відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) — Федун М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу №607/3711/15 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 — адвоката Гриців Ольги Ярославівни на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 04 жовтня 2022 року у цивільній справі за скаргою представника ОСОБА_1 — адвоката Гриців Ольги Ярославівни, стягувач ОСОБА_2 , оскаржувана особа - Збаразький відділ державної виконавчої служби у Тернопільському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на бездіяльність державного виконавця та зняття арешту з майна,
ВСТАНОВИв:
ОСОБА_1 - боржник у виконавчому провадженні звернувся зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Збаразького відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), стягувач - ОСОБА_2 , просить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо скасування заходів примусового виконання, застосованих при примусовому виконанні АСВП 50257877, не в повному обсязі, зокрема не зняття арешту з рухомого майна та зобов`язати державного виконавця Збаразького відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), в якого на виконані перебуває ВП №50257877, зняти арешт та припинити заборону на його відчуження з рухомого майна - транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , що належить Боржнику ОСОБА_1 .
Скарга мотивована тим, що на виконанні Збаразького відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває виконавчий лист №607/3711/15-ц, виданий Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 17.02.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 3/8 частин усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення повноліття. Постановою від 30.04.2021 державного виконавця Бойко Дмитра Олександровича накладений арешт на все майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, зокрема на транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Постановою від 30.04.2021 державного виконавця Волянюк Т.І. скасовано заходи примусового виконання, застосовані при примусовому виконанні АСВП 50257877, оскільки станом на 01.06.2022 заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 погашена в повному обсязі. Також виключено відомості про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників. Відсутність заборгованості також підтверджується розрахунком державного виконавця станом на 18.08.2022 згідно АСВП 50257877. Однак, арешт з транспортного засобу марки не знято. Скаржник звертався до відділу ДВС, однак, з відповіді державного виконавця від 18.08.2022 №12372 вбачається, що підставою для зняття арешту з майна може бути заробітна плата боржника чи інші доходи, що може забезпечити виконання рішення без звернення стягнення на майно. Накладення ж арешту на земельну ділянку, що належить Боржнику, не можливо без звернення стягнення на майно в разі заборгованості. 
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2022 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 - боржника у виконавчому провадженні, поданої через свого представника ОСОБА_6 , стягувач – ОСОБА_2 , оскаржувана особа – Збаразький відділ державної виконавчої служби у Тернопільському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відмовлено. 
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду представник ОСОБА_1 — адвокат Гриців О.Я. подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу місцевого суду скасувати, оскільки вважає, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та постановити нову, якою задовільнити скаргу ОСОБА_1 , визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця, зобовязати його зняти арешт та припинити заборону на відчуження транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , що належить боржнику.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 повністю погашена заборгованість зі сплати аліментів, тому відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» є підстави для зняття виконавцем арешту з майна боржника. Державним виконавцем накладено арешт на належний йому автомобіль, що призвело до порушення його права вільного володіння, користування і розпорядження власністю.
Також вказує, що відповідно до ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", підставою для зняття державним виконавцем раніше накладеного арешту на майно боржника є, зокрема, погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника. Разом з тим зазначає, що судом першої інстанції встановлена належність Боржнику на праві приватної власності земельна ділянка сільськогосподарського призначення кадастровий номер: 6125287100:01:001:2104, площею 1,4317 га, а також отримання боржником від оренди даної земельної ділянки доходу. Посилаючись на висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі № 336/61690/17 (провадження № 61-29992св18) вказує, що таким чином суд не міг стверджувати про відсутність у боржника іншого майна та/або способу забезпечення виконання рішення суду про стягнення періодичних платежів, у зв`язку з чим дійшов необгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги.
У відзиві на апеляційну скаргу представник Збаразького відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2022 року — без змін, оскільки вважає її законною та обгрунтованою.
Зазначає, що згідно з розрахунком заборгованості по аліментах, станом на 01.08.2022 заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим провадженням № 50257877 — відсутня. Разом з тим, станом на 29.09.2022 згідно відповіді з ДФС України боржник не володіє рахунками відкритими в банківських установах, а також не є особою що отримує будь який дохід від трудових відносин, крім доходу від паю (повідомлення ДФС від 29.09.2022). Вважає, що відсутні підстави для зняття арешту з майна у зв`язку із тим, що сама по собі сплата заявником аліментів після того, як він неодноразово допускав наявність заборгованості, не свідчить про те, що виконання рішення є забезпеченим в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника у розумінні пункту 7 частини четвертої етапі 59 Закону № 1404-VIII. Боржником неодноразово допускається заборгованість зі сплати аліментів, сукупність платежів, яких перевищує суму сукупних платежів за 3 місяці, боржник не отримує жодних доходів, крім паю (заробітної плати, пенсії тощо), не має рахунків в банківських установах, доказів наявності в нього щомісячного доходу, грошових коштів, достатніх для виконання рішення суду про сплату аліментів ним, державному виконавцеві надано не було. Вважає, що доводи скаржника про те, що відсутність заборгованості за рішенням про стягнення аліментів свідчить про неможливість забезпечення виконання шляхом звернення стягнення на майно, тому виконання рішення забезпечується в інший спосіб, а саме шляхом звернення стягнення на дохід з паю є необґрунтованими, оскільки наявні у матеріалах виконавчого провадження копії виписок надходження коштів до відділу та копії квитанцій про сплату аліментів напряму стягувачу, свідчать тільки про сплату аліментів самостійно боржником, а не перерахуванням стягнутих з доходу від паю.
Представник Збаразького відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, оскільки вважає її законною та обгрунтованою.
Інші сторони в судове засідання не з`явились хоч належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання.
У відповідності до вимог ст.ст.130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.        
Судова колегія, заслухавши доповідь головуючого судді, сторін по справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Дане рішення в повній мірі відповідає вимогам закону.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні скарги місцевий суд виходив з того, що державний виконавець Збаразького відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) діяв у відповідності до вимог ЗУ “Про виконавче провадження”, оскільки правових підстав для зняття арешту зі спірного автомобіля у виконавця не було, а тому в його діях відсутня неправомірна бездіяльність.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Судом першої інстанції встановлено, що на примусовому виконанні у Збаразькому відділі державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває виконавче провадження № 50257877 з примусового виконання виконавчого листа № 607/3711/15-ц виданого 17.02.2016 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 , аліментів на утримання неповнолітніх дітей - дочки ОСОБА_4 11.01.2004 ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_5 12.04.2011 ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 3/8 частин усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили, до досягнення дітьми повноліття. 
28.04.2021 року державним виконавцем винесено повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників, оскільки згідно розрахунку, заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.05.2021 становила 47273,46 грн., що перевищує суми відповідних платежів за три місяці. 
Державним виконавцем Тернопільського РВДВС Південно-Західною міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) було встановлено, що боржник є власником земельних ділянок, які знаходяться в оренді та 30.04.2021 винесено постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, та направлено до ТзОВ «АГРОРОМАНІВКА» та ТзОВ «МРІЯ ФАРМІНГ ТЕРНОПІЛЬ» на виконання. Відрахування коштів із доходу боржника отриманих у ТзОВ «АГРОРОМАНІВКА» та ТзОВ «МРІЯ ФАРМІНГ ТЕРНОПІЛЬ», а також перерахування їх на депозитний рахунок відділу, за період з 30.04.2021 не відбувалось. 
30.04.2021 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та внесено відомості про обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 41777788 та Державного реєстру обтяжень рухомого майна за № 28818397. 
14.05.2021 року боржником було надано па адресу відділу копії квитанції про сплату аліментів стягувачу: 13.10.2020 у розмірі - 7000,00 грн., 30.04.2021 -4999,00 грн., 04.05.2021 -27001,00 грн, а 24.05.2021 року ОСОБА_1 надав Тернопільському РВДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) копії квитанцій про сплату аліментів стягувачу, 04.05.2021 у розмірі 27001,00 грн. 
14.06.2021 року державним виконавцем скасовано заходи примусового виконання, у зв`язку з відсутністю заборгованості зі сплати аліментів. 
06 серпня 2021 року виконавче провадження № 50257877 було передано до Збаразького ВДВС у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) -. Згідно розрахунку державного виконавця Тернопільського РВДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) станом на 01.07.2021 переплата зі сплати аліментів становила - 2790.78 грн. 
01.02.2022 року державним виконавцем винесено повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників, оскільки згідно розрахунку заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.02.2022 становила 23601,56 грн., що перевищує суми відповідних платежів за три місяці. В червні 2022 боржником, на депозитний рахунок відділу сплачено заборгованість зі сплати аліментів у розмірі - 37770,24 грн. 
14.06.2021 року державним виконавцем винесено постанову про скасування заходів примусового виконання, якою виключено боржника з Єдиного реєстру боржників. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам станом на 01.08.2022 заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим провадженням № 50257877 - відсутня. 
Згідно відповіді з ДФС України станом на 29.09.2022 боржник не володіє рахунками відкритими в банківських установах, а також не є особою що отримує будь який дохід від трудових відносин, крім доходу від паю. 
Скаржник є власником транспортного засобу марки VOLKSWAGEN PASSAT В08106СВ, VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 .
Крім того, згідно договору від 24 лютого 2017 року ОСОБА_1 передав в користування товариству з обмеженою відповідальністю «Агророманівка» земельну ділянку 1,4317 га строком до 21 червня 2027 року, плата за користування 2073,51 грн, або, за згодою сторін, 1200 кілограм зерна.
Відповіддю Збаразького відділу ДВС у Тернопільському районі Тернопільської області від 18.08.2022 року, представника заявника повідомлено, що відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 .
Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Звертаючись до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця скаржник посилався на відсутність заборгованості зі сплати аліментів і вказував на наявність підстав для зняття арешту з належного йому майна.
Частиною другою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Відповідно до статті 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Згідно з частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.
Частинами четвертою, п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції вірно виходив з того, що державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника для забезпечення реального виконання рішення суду.
Суд встановив, що на момент звернення до суду з указаною скаргою у боржника відсутня заборгованість зі сплати аліментів перед стягувачем, що підтверджується відповідним розрахунком, складеним державним виконавцем. 
Разом з цим ОСОБА_1 не надав суду доказів того, що подальше виконання рішення суду може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.
Як вбачаєиться з матеріалів справи, державним виконавцем направлено запити до Державної фіскальної служби України для перевірки майнового стану боржника, та на підставі відповідей на вказані запити встановлено, що він не має рахунків в банківських установах та не отримує жодних доходів (заробітної плати, пенсії тощо), крім доходу від паю, що було встановлено судом.
Разом з тим, на думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно відхилив доводи скаржника про те, що дохід від паю зможе належним чином забезпечити виконання рішення суду щодо стягнення аліментів, оскільки він є недостатнім, здійснюється раз в рік та може оплачуватися в майновій формі, зокрема зерном, що вбачається з копії наявного в матеріалах справи договору користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ “АГРОРОМАНІВКА” від 24 лютого 2017 року.
З матеріалів справи вбачається, що боржник не отримує жодних доходів (заробітної плати тощо), не має рахунків в банківських установах, доказів наявності в нього щомісячного доходу, грошових коштів, достатніх для виконання рішення суду про сплату аліментів, ні державному виконавцеві, ні суду він не надав. Відомостей про те, що боржник на даний час є працевлаштованим, матеріали скарги також не містять.
Таким чином, відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження можливості забезпечити виконання судового рішення в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника, спростовує доводи апеляційної скарги про наявність визначених законодавством України підстав для зняття виконавцем арешту з усього його майна. 
Скаржником не доведено належними та допустимими доказами підстави для зняття арешту, визначених у вичерпному переліку частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Враховуючи наведене, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що незняття державним виконавцем арешту на майно боржника у виконавчому провадженні № 50257877 з примусового виконання виконавчого листа № 607/3711/15-ц не свідчить про порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».
За таких обставин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, врахувавши, зокрема, відсутність іншого способу забезпечення виконання рішення суду про стягнення періодичних платежів, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для задоволення скарги.
Доводи апеляційної скарги на те, що у нього відсутня заборгованість зі сплати аліментів, що є підставою для зняття арешту з майна апеляційний суд не приймає до уваги як необгрунтовані оскільки відсутність заборгованості зі сплати аліментів не є самостійною підставою для зняття арешту з майна.
У постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 490/6309/16 (провадження № 61-473св21) зроблено правовий висновок про те, що за змістом пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» таке забезпечення виконання рішення, яким передбачено стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів, має бути реальним, а не декларативним.
Виходячи з принципу та презумпції обов`язковості для виконання судових рішень, що набрали законної сили (частина перша статті 18 ЦПК України), саме на боржнику лежить тягар доведеності того, що виконання рішення зі сплати аліментів забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.
Сама по собі сплата певний період заявником аліментів після того, як він допустив наявність заборгованості, не свідчить про те, що виконання рішення є забезпеченим в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника у розумінні пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Аргументи апеляційної скарги є аналогічними доводам, викладеним у скарзі на бездіяльність державного виконавця, та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. 
Отже, зважаючи на встановлення відсутності підстав для зняття арешту з майна боржника, дії державного виконавця не суперечать вимогам Закону, а тому колегія суддів вважає, що рішення суду про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця та зняття арешту із рухомого майна є законним та обгрунтованим.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення порушення судом норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскарженої ухвали. 
Згідно з ч. 3 ст.451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи. Порушень норм процесуального права не допущено. 

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Гриців Ольги Ярославівни залишити без задоволення .
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 4 жовтня 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Повний текст постанови складено 26 грудня 2022 року.

Головуючий 
Судді