Постанова
Іменем України
11 січня 2023 року
м. Київ
 
справа № 212/3820/20
провадження № 61-9857св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,                Хопти С. Ф.,
 
учасники справи:
позивач -ОСОБА_1 ,
відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Світ Авто Плюс», ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду 
м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 жовтня 2021 року у складі судді Дехти Р. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Зубакової В. П., 
Остапенко В. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2020 року  ОСОБА_1  звернулася до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Авто Плюс» (далі - 
ТОВ «Світ Авто Плюс»), ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів комісії та купівлі-продажу автомобіля і стягнення суми грошових коштів.
Позовну заяву мотивовано тим, що їй на праві власності належав автомобіль Mazda CX-5, 2016 року випуску. 23 листопада 2019 року позивач, діючи під впливом омани, вважаючи, що ТОВ «Світ Авто Плюс» в особі  ОСОБА_3 дійсно має намір здійснити комісійний продаж її автомобіля за обумовлену суму 350 366 грн, уклала з цим товариством договір комісії.
Того ж дня ТОВ «Світ Авто Плюс» в особі  ОСОБА_3 (продавець) уклало договір купівлі-продажу спірного транспортного засобу з ОСОБА_2 (покупець) за ціною 350 366 грн, яку покупець було зобов`язана сплатити продавцю. Незважаючи на те, що покупець не оплатив товар, ТОВ «Світ Авто Плюс» передало ОСОБА_2 спірний автомобіль, чим порушило право ОСОБА_1 на отримання грошових коштів за проданий автомобіль в сумі 350 366 грн.
Таким чином, відповідачі ТОВ «Світ Авто Плюс» в особі  ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали між собою безоплатний договір купівлі-продажу, котрий є фіктивним правочином. 
Посилаючись на вищевикладене, позивач просила визнати недійсними договір комісії та договір купівлі-продажу від 23 листопада 2019 року; стягнути ТОВ «Світ Авто Плюс» на її користь грошові кошти у розмірі 
350 366 грн на відшкодування майнової шкоди, 5 255,49 грн на відшкодування інфляційних збитків за невиконання грошового зобов`язання, 7 268, 62 грн - три процента річних та 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди; застосувати реституцію як наслідок недійсності укладеного під впливом введення в оману між ТОВ «Світ Авто Плюс» та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу від 23 листопада 2019 року та привести сторони у попереднє становище шляхом витребування спірного автомобіля у ОСОБА_2 , скасувати державну реєстрацію зазначеного транспортного засобу за останньою та передати цей транспортний засіб позивачці.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Визнано недійсним договір комісії від 23 листопада 2019 року                                   № 7167/19/009886, укладений між ТОВ «Світ Авто Плюс» та                     ОСОБА_1 про комісійний продаж легкового автомобіля марки MAZDACX-5, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 за обумовлену суму 350 366,00 грн.
Визнано недійсним укладений між ТОВ «Світ Авто Плюс» та                      ОСОБА_2 договір купівлі-продажу від 23 листопада 2019 року                       № 7167/19/009889 належного ОСОБА_1 легкового автомобіля марки MAZDACX-5, 2016 року випуску.
Застосовано реституцію як наслідок недійсності укладеного між ТОВ «Світ Авто Плюс» та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу від 23 листопада 2019 року № 7167/19/009889 належного ОСОБА_1 легкового автомобіля марки MAZDACX-5, 2016 року випуску, та приведено сторони у попереднє становище, шляхом витребування вказаного автомобіля у ОСОБА_2 , скасування державної реєстрації зазначеного транспортного засобу за ОСОБА_2 .
У задоволенні решти позову відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договір комісії та договір купівлі-продажу спірного автомобіля укладено зі сторони ТОВ «Світ Авто Плюс» неуповноваженою на те особою, тому їх слід визнати недійсними на підставі статей 203, 215 ЦК України. Зокрема, вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2021 року встановлено, що ОСОБА_4 , реалізуючи свій умисел, направлений на підроблення офіційного документа, не перебуваючи з ТОВ «Світ Авто Плюс» у трудових відносинах, засновником якого є ОСОБА_3 , не будучи повіреним від імені цього товариства та ОСОБА_3 особою, підробив договори комісії та купівлі-продажу від 23 листопада 2019 року належного позивачу автомобіля.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги позивача про застосування реституції та приведення сторін у попереднє становище шляхом витребування спірного автомобіля у відповідача ОСОБА_2 , скасування державної реєстрації зазначеного транспортного засобу за останньою та передання автомобіля позивачу ОСОБА_1 , виходив з того, що судом були визнані недійсними договір комісії та договір купівлі-продажу спірного майна і відповідач зареєструвала транспортний засіб на своє ім`я при недійсному правочині, тому кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, що передбачено статтею 216 ЦК України.
Відмовляючи  ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ТОВ «Світ Авто Плюс» грошових коштів, суд першої інстанції виходив з того, що останнє через свого представника або уповноваженого органу не укладало договору комісії, цей договір був укладено від імені                        ТОВ «Світ Авто Плюс»неуповноваженою особою, внаслідок чого товариство не набуває обов`язку по відшкодуванню зазначеної шкоди.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 жовтня 2021 року скасовано та ухвалено нове, яким позов в частині витребування легкового автомобіля задоволено. Витребувано у ОСОБА_2 легковий автомобіль марки MAZDA CX-5, 2016 року випуску, та передано цей транспортний засіб ОСОБА_1 . В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.
 
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що оскільки правочини (договір комісії та договір купівлі-продажу автомобіля) не вчинені (договори, які не укладено), тому вони не підлягають визнанню недійсними, оскільки є нікчемними, що встановлено обвинувальним вироком щодо засудженого ОСОБА_4 . Отже, у суду першої інстанції були відсутні підстави для визнання цих двох правочинів недійсними, у цій частині позовних вимог слід було відмовити позивачеві. Суд зазначив, що право власності відповідача на спірний автомобіль було набуто на підставі нікчемного договору купівлі-продажу транспортного засобу від 23 листопада 2019 року, тому власником спірного транспортного засобу є позивач ОСОБА_1 , яка позбавлена права користування та розпорядження належним їй майном, оскільки автомобіль незаконно перебуває у володінні ОСОБА_2 , тому вимога позивача про витребування автомобіля у відповідача з передачею транспортного засобу позивачу підлягає задоволенню. Задоволення вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння є ефективним способом захисту порушених прав і у повній мірі забезпечить відновлення порушених прав позивача ОСОБА_1 , а тому у задоволенні інших позовних вимог слід відмовити. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. 
 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що спірний автомобіль вибув з володіння власника ОСОБА_1 за її волею, що не спростовано відповідними доказами, а тому таке майно не підлягає витребуванню від добросовісного набувача на підставі віндикаційного позову.
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 листопада 2022 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 29 грудня 2022 року справу призначено до судового розгляду.
Відзиви на касаційну скаргу не надійшли.
 
У листопаді 2022 року ОСОБА_2 подала до суду клопотання про долучення до справи доказів.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_1 на праві власності належав автомобіль Mazda CX-5, 
2016 року випуску.
 
23 листопада 2019 року від імені ТОВ «Світ Авто Плюс» та ОСОБА_1 укладено договір комісії, за умовами якого товариство зобов`язалося за комісійну плату вчинити договір щодо продажу належного позивачу транспортного засобу за ціною 350 366 грн.
 
23 листопада 2019 року від імені ТОВ «Світ Авто Плюс» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу автомобіля Mazda CX-5, 
2016 року випуску, який належав позивачу, за ціною 350 366 грн.
 
Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2020 року, який набрав законної сили 02 лютого 2021 року, ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за скоєння кримінальних проступків, передбачених частиною першою статті 358 та частиною четвертою статті 358 КК України, а саме за підроблення офіційного документа, який посвідчується підприємством, який надає права з метою використання іншою особою, а також використання завідомо підробленого документа.
 
Вказаним вироком суду встановлено, що ОСОБА_4 , реалізуючи свій умисел направлений на підроблення офіційного документу, не перебуваючи у трудових відносинах з ТОВ «Світ Авто Плюс», директором та засновником якого є ОСОБА_3 , не будучи повіреним від імені вищевказаного підприємства та ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер вчинюваного ним діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи настання таких, підробив офіційні документи, які надають право здійснити перереєстрацію транспортного засобу, а саме договір комісії від 23 листопада 2019 року, відповідно до предмету якого комісіонер (ТОВ «Світ Авто Плюс») зобов`язується за дорученням комітента ( ОСОБА_1 ) від свого імені вчинити правочин, щодо продажу транспортного засобу, а саме легкового автомобіля марки Mazda CX-5, 2016 року випуску, та договір купівлі-продажу вищевказаного транспортного засобу від 23 листопада 2019 року між ТОВ «Світ Авто Плюс» та ОСОБА_2 у яких поставив свій особистий підпис у реквізитах вищевказаних документів, від імені директора ТОВ «Світ Авто Плюс»Карагозяна B. C., який фактично на той час перебував за межами території України.
 
Також обвинувальним вироком встановлено, що вищевказані підроблені засудженим ОСОБА_4 документи були використані іншими особами в Територіальному сервісному центрі №1243 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області, а саме відповідачем ОСОБА_2 , яка 
23 листопада 2019 року звернулась до цього центру із заявою про реєстрацію спірного транспортного засобу та перереєструвала автомобіль на своє ім`я.
 
Згідно із відповіді слідчого Покровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області на виконання ухвали слідчого судді повідомлено, що ТОВ «Світ Авто Плюс» не здійснювало оприбуткування у касу чи на розрахунковий рахунок вартість транспортного засобу Mazda CX-5, державний номерний знак НОМЕР_1 , у сумі 350 366 грн. Розрахунки за вказаний транспортний засіб здійснювались між комітентом ОСОБА_1 та покупцем.
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
 
Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 
Відповідно до статті 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.
 
Згідно з частиною третьою статті 1012 ЦК України істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.
 
У постанові Верховного Суду 10 червня 2021 року в справі № 910/7223/18 міститься висновок про те, «що договір комісії відноситься до числа договорів про надання нематеріальних посередницьких послуг, головним чином при здійсненні торгових операцій. Сутність договору комісії полягає в тому, що одна сторона (комітент) уповноважує іншу сторону (комісіонера) вчинити один або кілька правочинів від імені останнього і за власний (комітента) рахунок. Отже законом чітко визначено таку особливість договорів комісії, як зобов`язання комісіонера вчинити правочин за рахунок саме комітента».
 
Судами установлено, що 23 листопада 2019 року від імені ТОВ «Світ Авто Плюс» та ОСОБА_1 укладено договір комісії, за умовами якого товариство зобов`язалося за комісійну плату вчинити договір щодо продажу належного позивачу транспортного засобу Mazda CX-5, 2016 року випуску, за ціною 350 366 грн.
 
Цього ж дня, від імені ТОВ «Світ Авто Плюс» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу автомобіля Mazda CX-5, 2016 року випуску, який належав позивачу, за ціною 350 366 грн.
 
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).
 
За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.
 
Отже, предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.
 
Відповідно до частин першої - п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
 
Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
 
Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
 
Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2020 року, який набрав законної сили 02 лютого 2021 року, ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за скоєння кримінальних проступків, передбачених частиною першою статті 358 та частиною четвертою статті 358 КК України, а саме за підроблення офіційного документа, який посвідчується підприємством, який надає права з метою використання іншою особою, а також використання завідомо підробленого документа.
 
Вказаним вироком суду встановлено, що ОСОБА_4 , реалізуючи свій умисел направлений на підроблення офіційного документу, не перебуваючи у трудових відносинах з ТОВ «Світ Авто Плюс», директором та засновником якого є ОСОБА_3 , не будучи повіреним від імені вищевказаного підприємства та ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер вчинюваного ним діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи настання таких, підробив офіційні документи, які надають право здійснити перереєстрацію транспортного засобу, а саме договір комісії від 23 листопада 2019 року, відповідно до предмету якого комісіонер (ТОВ «Світ Авто Плюс») зобов`язується за дорученням комітента ( ОСОБА_1 ) від свого імені вчинити правочин, щодо продажу транспортного засобу, а саме легкового автомобіля марки Mazda CX-5, 2016 року випуску, та договір купівлі-продажу вищевказаного транспортного засобу від 23 листопада 2019 року між ТОВ «Світ Авто Плюс» та ОСОБА_2 у яких поставив свій особистий підпис у реквізитах вищевказаних документів, від імені директора ТОВ «Світ Авто Плюс»Карагозяна B. C., який фактично на той час перебував за межами території України.
 
Згідно з частиною шостою статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
 
Установивши, що договори комісії та купівлі-продажу від 23 листопада 
2019 року укладені зі сторони ТОВ «Світ Авто Плюс» неуповноваженою на те особою, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання їх недійсними з підстав, передбачених статями 203, 215 ЦК України.
 
Також суд першої інстанції правомірно застосував наслідки недійсності правочину купівлі-продажу автомобіля відповідно до статті 216 ЦК України шляхом повернення його від ОСОБА_2 та скасування відповідної державної реєстрації.
 
Доводи ОСОБА_2 про те, що вона сплатила кошти за придбання автомобіля у повному обсязі, спростовуються матеріалами справи, які не містять жодного письмового розрахункового документа про отримання грошей ні від імені ТОВ «Світ Авто Плюс», ні від імені ОСОБА_1 , а останні заперечують факт їх отримання.
 
Суд апеляційної інстанції, не погоджуючись із вказаними висновками суду першої інстанції,, зазначив, що договір комісії та договір купівлі-продажу 
від 23 листопада 2019 року є неукладеними правочинами, а тому неможливо визнати недійсними правочини, які не вчинено. Мотивуючи свої висновки, суд апеляційної інстанції послався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16, не врахувавши, що ця справа не є подібною зі справою, яка переглядається, оскільки ОСОБА_6 , порівняно з позивачем у справі № 145/2047/16, не заперечувала укладення зі своєї сторони договору комісії з ТОВ «Світ Авто Плюс», як і не заперечувала укладення ТОВ «Світ Авто Плюс» договору купівлі-продажу з ОСОБА_2 
Верховний Суд вважає, що не ґрунтується на вимогах закону висновок про те, що за встановлених обставин належним та ефективним захистом прав позивача є витребування майна з чужого незаконного володіння                   ОСОБА_2 на підставі положення статті 388 ЦК України.
 
За змістом частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
 
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке надалі було відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. 
 
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).
 
Аналіз положень статей 216 та 388 ЦК України дає підстави для висновку, що якщо майно передане власником за правочином, який є нікчемним або оспорюваним, то позов про визнання правочину недійсним та (або) про застосування наслідків недійсності правочину має пред`являтися тоді, коли майно залишається у набувача. Тобто якщо вчинений один правочин і повернути майно можна шляхом застосування реституції, то ефективним способом захисту буде визнання правочину недійсним. Якщо ж набувач, який набув майно за недійсним правочином, надалі відчужив таке майно іншій особі, потрібно звертатися з віндикаційним позовом.
 
У справі, яка переглядається, спірний автомобіль був проданий ТОВ «Світ Авто Плюс» ОСОБА_2 на підставі укладеного між позивачем та                    ТОВ «Світ Авто Плюс» договору комісії. 
 
Укладаючи договір комісії, позивач демонструвала свою волю на продаж іншій особі належного їй автомобіля за визначеною нею ціною, що унеможливлює витребування майна на підставі статті 388 ЦК України.
 
Предметом договору комісії є надання посередницьких послуг в сфері торгового обороту, що передбачає вчинення одного або кількох правочинів. Тобто, предметом договору комісії виступає діяльність комісіонера, а саме послуга, яка ним надається, а не сам правочин як результат діяльності комісіонера (постанова Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 686/9750/15-ц).
 
Враховуючи, що договір комісії є правочином щодо надання нематеріальних посередницьких послуг, а не договором відчуження майна, тому правовідносини щодо витребування майна на підставі статті 388 ЦК України, без оспорювання договору купівлі-продажу спірного автомобіля між сторонами не виникли. 
 
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, а суд апеляційної інстанції помилково скасував законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції.
 
Щодо клопотання про приєднання доказів
 
21 листопада 2022 року до Верховного Суду надійшло клопотання                            ОСОБА_2 про приєднання до матеріалів справи нових письмових доказів, зокрема доказів про перебування ОСОБА_4 у трудових відносинах із ТОВ «Світ Авто Плюс» та його звернення у зв'язку із цим до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2020 року (справа № 212/8430/20).
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Ураховуючи зазначені положення частини першої статті 400 ЦПК України, у суду касаційної інстанції відсутні правові підстави для прийняття нових доказів та долучення їх до матеріалів справи на стадії перегляду справи у касаційному порядку.
 
Крім того, колегія суддів враховує, що згідно із даними Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Дніпровського апеляційного суду                             від 08 грудня 2022 року залишено без задоволення апеляційну скаргу захисника Андруха В. В., який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 , на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 жовтня 2021 року про повернення заяви захисника                       Андруха В. В., який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 , про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Жовтневого районного суду                 м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2020 року, а ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 жовтня 2021 року залишено без змін.
 
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
Суд першої інстанції, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, правильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Скасовуючи правильне по суті рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, не спростувавши висновки суду першої інстанції, не встановив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені повно, але апеляційним судом допущено помилку в застосуванні норм матеріального та процесуального права, судове рішення апеляційного суду, відповідно до статті 413 ЦПК України, підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
                                                          ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
 
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року скасувати і залишити в силі рішення Жовтневого районного суду 
м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 жовтня 2021 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Є. В. Синельников   О. В. Білоконь   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   С. Ф. Хопта