ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" березня 2023 р.           Справа№ 910/8668/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Шапрана  В.В.
суддів:            Буравльова  С.І. 
          Андрієнка  В.В. 
 
без повідомлення учасників справи

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2022

у справі №910/8668/22 (суддя - Бондаренко-Легких Г.П.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ"
до Акціонерного товариства "Українська залізниця"
про стягнення грошових коштів.
 
ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" звернулося з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення вартості недостачі вантажу у розмірі 136872,05 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що у період грудня 2021 року позивачем було завантажено і здано для перевезення залізницею вантаж (вугілля кам`яне марки Г-газове), однак при контрольному зважуванні у вагонах було виявлено нестачу вантажу, що підтверджується комерційними актами. Вказуючи на неналежне виконання відповідачем як перевізником зобов`язань щодо збереження вантажу під час залізничного перевезення, позивач стверджує про необхідність відшкодування йому втраченого вантажу (з врахуванням норм природної втрати 1%) загальною вартістю 136872,05 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2022 відкрито провадження у справі №910/8668/22 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.12.2022 у справі №910/8668/22 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" задоволено повністю.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки судом необґрунтовано відхилено клопотання відповідача про витребування у позивача посвідчення про якість вугілля, яке перевозилось, з показником проценту вологості.
За твердженнями скаржника, при вирішенні даної категорії спорів, при видачі вантажу з кам`яним вугіллям має застосовуватися норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто), яка становить 2% маси вантажу, що зазначена в перевізних документах. 
Окрім цього в апеляційній скарзі Акціонерним товариством "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" заявлено клопотання про витребування у позивача посвідчення про якість рядового вугілля (продуктів збагачення) та результат аналізу лабораторії, які відповідають Типовій формі УПД-35 "Посвідчення про якість", встановленою "Інструкцією з обліку видобутку рядового вугілля і готової вугільної продукції на шахтах, розрізах та збагачувальних (брикетних) фабриках Мінвуглепрому України", затвердженою Наказом Мінвуглепрому України від 17.09.1996 №466, які містять інформацію щодо відсотку вологості вугілля, що перевозилось за спірними залізничними накладними №№52128428, 52130473, 52128493, 52151552, 52195906, 52238573, 52240355.
Також, в прохальній частині апеляційної скарги Акціонерним товариством "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" викладено клопотання про розгляд зазначеної апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2023 апеляційну скаргу у справі №910/8668/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2023 поновлено скаржнику пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2022 у справі №910/8668/22, зупинено дію оскаржуваного рішення, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи та встановлено позивачу строк на надання відзиву на апеляційну скаргу.
До суду 10.03.2023 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" заперечує проти доводів скарги відповідача, просить відмовити у її задоволенні, а оскаржуване рішення суду залишити без змін. Також відповідачем викладено заперечення щодо клопотання позивача про витребування доказів.
У відзиві позивач наголосив на тому, що з урахуванням п. 27 Правил видачі вантажів, враховуючи те, що втраченим вантажем за спірними залізничними накладними було вугілля кам`яне, а за даними, які зазначені в графі 20 цієї накладної, у вугіллі кам`яному показник вологи не перевищує гранично допустиму норму, позивачем обґрунтовано застосовано норму природних втрат у розмірі 1% від маси вантажу при розрахунку збитків.
Також позивач зазначив, що накладні та комерційні акти, які додані до позову, підтверджують кількість відправленого вантажу і нестачі у спірних вагонах та є належними і допустимими доказами в обґрунтування позову про стягнення вартості недостачі вантажу.
Як було зазначено, в прохальній частині апеляційної скарги відповідачем викладено клопотання про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи.
Колегія суддів проаналізувавши доводи відповідача та приписи процесуального закону, не вбачає підстав для задоволення вищевказаного клопотання з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Отже, вирішення питання про проведення судового засідання з повідомленням та викликом учасників справи при розгляді апеляційних скарг, зазначених у ч. 10 зазначеної статті, здійснюється на власний розсуд суду апеляційної інстанції з огляду на конкретні обставини справи. Жодних інших підстав чи умов, якими має керуватися апеляційний суд при вирішенні зазначеного питання, у цій нормі не міститься.
Питання про розгляд справи в порядку письмового провадження чи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи залежить не від волевиявлення осіб, які беруть участь у справі, а від конкретних обставин справи (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.06.2021 у справі №905/2190/14 та ухвала Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2022 у справі №910/10956/15).
Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно з ч. 6 наведеної статті суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
На переконання колегії суддів, оскільки предметом позову у даній справі є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (136972,00 грн), а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання для повного та всебічного встановлення обставин справи, наведене свідчить про одночасне існування двох умов, визначених ч. 6 ст. 252 ГПК України, за наявності яких суд може відмовити у задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні.
Разом з цим слід зауважити, що учасникам справи створені належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надіслання відповідних процесуальних документів. При цьому кожен з них має право ознайомитись з матеріалами справи та реагувати на аргументи іншої сторони. Натомість заявник не наводить конкретних доводів, які можна висвітлити лише в судовому засіданні, а також не зазначає, що саме завадило йому викласти такі доводи у апеляційній скарзі.
З огляду на те, що підстави для висновку про необхідність розгляду апеляційної скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відсутні, колегія суддів вважає за необхідне у задоволенні цього клопотання Акціонерного товариства "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" відмовити.
Також розглянувши клопотання Акціонерного товариства "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" про витребування доказів, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 267 ГПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду за клопотанням сторін вирішує питання про витребування доказів.
Згідно ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.
Витребування доказів є правом, а не обов`язком суду.
З матеріалів справи вбачається, що клопотання про витребування доказів (в тому числі доказу, який відповідач просить витребувати судом апеляційної інстанції) подавалося відповідачем до суду першої інстанції 26.10.2022 та ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.10.2022 відмовлено в його задоволенні у зв`язку з ненаданням доказів щодо здійснення заходів для їх отримання.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для витребування вказаних скаржником доказів, оскільки зазначені докази не є необхідними в контексті заявленої позовної вимоги, враховуючи, що матеріали даної справи містять достатньо доказів для підтвердження або спростування позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" та доводів апеляційної скарги Акціонерного товариства "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця".
Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні клопотання Акціонерного товариства "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" про витребування у позивача посвідчення про якість рядового вугілля (продуктів збагачення) та результат аналізу лабораторії, які відповідають Типовій формі УПД-35 "Посвідчення про якість", встановленою "Інструкцією з обліку видобутку рядового вугілля і готової вугільної продукції на шахтах, розрізах та збагачувальних (брикетних) фабриках Мінвуглепрому України", затвердженою Наказом Мінвуглепрому України від 17.09.1996 №466, які містять інформацію щодо відсотку вологості вугілля, що перевозилось за спірними залізничними накладними №№52128428, 52130473, 52128493, 52151552, 52195906, 52238573, 52240355.
Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, у грудні 2021 року позивачем було здійснено відправку вугілля кам`яного марки Г-газове на адресу "ДТЕК "Бурштинська ТЕС" залізничним транспортом зі станції Кураховка, Пятихатки та Покровськ до станцій призначення Бурштин, а саме: у вагони №61017109 в кількості 70 тон (накладна №52128482), №53509048 в кількості 69 тон (накладна №52128482), №53598017 в кількості 70 тон (накладна №52130473), №60457637 в кількості 70 тон (накладна №52130473), №53535217 в кількості 69 тон (накладна №52128493), №58916578 в кількості 69,800 тон (накладна №52151552), №63784250 в кількості 69,800 тон (накладна №52151552), №53138251 в кількості 69,800 тон (накладна №52151552), №61191375 в кількості 69,800 тон (накладна №52151552), №63522908 в кількості 69,800 тон (накладна №52151552), №56825037 в кількості 70,800 тон (накладна №52151552), №53534079 в кількості 68,800 тон (накладна №52195906), №53518916 в кількості 68,800 тон (накладна №52195906), №59664516 в кількості 69,800 тон (накладна №52195906), №56873805 в кількості 71 тон (накладна №52238573), №56149529 в кількості 69 тон (накладна №52240355), №56148877 в кількості 71 тон (накладна №52240355).
Згідно з вказаними накладними, навантаження здійснено вище рівня бортів, поверхня вантажу маркована чотирма повздовжніми борознами.
Водночас, на станціях Бурштин Львівської залізниці та Покровськ Донецької залізниці було проведено перевірку стану вантажу та виявлено нестачу кам`яного вугілля, про що складено наступні комерційні акти: №388103/1476 від 12.12.2021, №388103/1477 від 12.12.2021, №388103/1581 від 25.12.2021, №388103/1582 від 25.12.2021, №388103/1475 від 12.12.2021, №388103/1492 від 16.12.2021, №388103/1471 від 12.12.2021, №388103/1473 від 12.12.2021, №388103/1474 від 12.12.2021, №388103/1470 від 12.12.2021, №388103/1472 від 12.12.2021, №388103/1496 від 16.12.2021, №388103/1497 від 16.12.2021, №388103/1495 від 16.12.2021, №482004/613/1576 від 14.12.2021, №388103/1522 від 19.12.2021, №388103/1523 від 19.12.2021.
Загальна вартість недостачі вантажу у вищевказаних вагонах, згідно довідок позивача про вартість вугільної продукції у вагонах по кожній з накладних, з врахуванням норми недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження маси нетто), яка становить 1% маси вантажу, що зазначена в перевізних документах, склала 136972,05 грн. 
У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача вартість нестачі вантажу, оскільки після видачі вантажу вантажоодержувачу останній передав право пред`явлення претензій та позову до Акціонерного товариства "Українська залізниця" вантажовідправнику - Товариству з додатковою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" на підставі переуступного напису, що міститься на кожній з накладних.
Заперечуючи проти позову відповідач посилався на наступні обставини: норма природної втрати для вантажу під час перевезення становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах; позивач не надано доказів того, що залізницею не забезпечено схоронності вантажу і що наявні сліди доступу до вантажу; позивачем не надано доказів оплати спірного вантажу за ціною відправника і не доведено наявності шкоди; позивачем не доведено вини залізниці у неналежному виконанні договірних зобов`язань по договору перевезення.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що факт втрати вантажу при перевезенні підтверджується належними доказами, а відповідач, як перевізник, відповідає за завдані збитки в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає. 
Північний апеляційний господарський суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Відповідно до ч. ч 5, 6 ст. 306 Господарського кодексу України (далі - ГК України), яка кореспондується зі ст. 908 ЦК України, перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 3 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що Законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з законів України "Про транспорт", "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.
У статті 2 Статуту залізниць України, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 (далі - Статут), вказано, що цей Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.
Зі змісту положень ст. 909 ЦК України та ст. 307 ГК України вбачається, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Так, ст. 6 Статуту визначає, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач відповідно до Технічних умов завантажив у вагони вугілля кам`яне марки Г-газове та передав вказаний вантаж для перевезення Акціонерному товариству "Українська залізниця" по накладним №52128482, №52128482, №52130473, №52130473, №52128493, №52151552, №52151552, №52151552, №52151552, №52151552, №52151552, №52195906, №52195906, №52195906, №52238573, №52240355, №52240355, а відповідач, у свою чергу, прийняв на станції відправлення зазначене вугілля для перевезення без зауважень та зобов`язався доставити його на станції призначення отримувачу - ДТЕК "Бурштинська ТЕС". Правильність внесених відомостей до вказаних накладних підтверджена підписом представника відправника.
Таким чином, між сторонами виникли правовідносини за договором перевезення.
Відповідно до п. 1.2 Правил оформлення перевізних документів, зареєстрованих Міністерством юстиції України за №863/5084 від 24.11.2000, накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем. Заповнення накладної здійснюється відправником, залізницею, одержувачем згідно з поясненнями, наведеними у додатку 3 до цих Правил.
Відповідно до ст. 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. В разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій.
Згідно з п. 2.1 Правил оформлення перевізних документів, відправником заповнюються, зокрема, такі графи накладної як "Маса вантажу, визначена відправником" - заповнюється, якщо маса вантажу визначена відправником. Маса вказується у кілограмах (маса брутто вантажу), загальна маса відправки (прописом), а також "Спосіб визначення маси".
При цьому правильність вказаних у накладній відомостей, як це передбачено п. 2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом засвідчує представник відправника.
Згідно зі ст. 37 Статуту залізниць України, тарні і штучні вантажі перевозяться із зазначенням у накладній маси і кількості вантажних місць. Маса цих вантажів визначається до здавання їх для перевезення і зазначається на вантажних місцях. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Перелік вантажів, що можуть перевозитися насипом і наливом, установлюється Правилами перевезення вантажів. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.
Відповідно до п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, вантаж, завантажений відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймається залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування.
Відповідно до п. 1 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу (ст. 32 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України №542 від 20.08.2001, у вагонах відкритого типу (на платформах, у напіввагонах і т.ін.) допускається перевезення вантажів, зазначених у додатку. Кам`яне вугілля, кокс, торф, руда і рудні концентрати, мінеральні будівельні матеріали (глина, щебінь тощо) перевозяться, як правило, у напіввагонах.
Пунктом 3 статті 27 Статуту залізниць України передбачено, що під час перевезення вантажів, які змерзаються і здуваються відправник зобов`язаний вжити відповідних профілактичних заходів. Залізниця може відмовити в перевезенні у разі невжиття відправником зазначених заходів.
Разом із тим, як вірно встановив суд першої інстанції, доказів відмови залізниці у перевезенні вантажу за спірними накладними внаслідок, зокрема, невжиття відправником заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, відповідачем суду надано не було.
Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.
Матеріалами справи підтверджується, що під час перевезення на станціях Бурштин Львівської залізниці та Покровськ Донецької залізниці було проведено перевірку маси вантажу на справних 150-тонних вагонних вагах та виявлено, що маса вантажу у вагонах не відповідає фактичній масі, вказаній у накладних, про що відповідачем було складено відповідні комерційні акти.
Зі змісту наявних в матеріалах справи комерційних актів №388103/1476 від 12.12.2021, №388103/1477 від 12.12.2021, №388103/1581 від 25.12.2021, №388103/1582 від 25.12.2021, №388103/1475 від 12.12.2021, №388103/1492 від 16.12.2021, №388103/1471 від 12.12.2021, №388103/1473 від 12.12.2021, №388103/1474 від 12.12.2021, №388103/1470 від 12.12.2021, №388103/1472 від 12.12.2021, №388103/1496 від 16.12.2021, №388103/1497 від 16.12.2021, №388103/1495 від 16.12.2021, №482004/613/1576 від 14.12.2021, №388103/1522 від 19.12.2021, №388103/1523 від 19.12.2021 вбачається, що нестача вантажу у вагоні №61017109 складає 2,850 тон, у вагоні №53509048 - 1,150 тон, у вагоні №53598017 - 4,100 тон, у вагоні №60457637 - 4,250 тон, у вагоні №53535217 - 1,850 тон, у вагоні №58916578 - 1,650 тон, у вагоні №63784250 - 1,900 тон, у вагоні №53138251 - 2,450 тон, у вагоні №61191375 - 1,600 тон, у вагоні №63522908 - 3,350 тон, у вагоні №56825037 - 2,700 тон, у вагоні №53534079 - 4,350 тон, у вагоні №53518916 - 4,850 тон, у вагоні №59664516 - 1,750 тон, у вагоні №56873805 - 1,850 тон, у вагоні №56149529 - 4,750 тон, у вагоні №56148877 - 1,550 тон.
Крім того, в актах зазначено про наявність поглиблень у вантажу, порушення маркування, наявність слідів на вантажу, наявність сторонніх предметів (мішків). Також вказано, що розвантажувальні люки закриті, а течі вантажу немає.
Судом встановлено, що вказані комерційні акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правилам складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855, а тому приймаються в якості належних та допустимих доказів на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладних, фактичній масі вантажу та недостачі вантажу який перевозився у зазначених вище вагонах.
При цьому, доказів заперечень відповідача щодо форми, порядку складання, змісту вказаних комерційних актів та посадових осіб, які їх підписали, а також факту оскарження їх з боку останніх відсутні.
Стаття 623 ЦК України зобов`язує сторону, яка порушила зобов`язання, відшкодувати завдані у результаті цього збитки.
Відповідно до ч. 3 ст. 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.
Колегія суддів зазначає, що відповідальність за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу регулюється Статутом залізниць України, норми якого є спеціальними у сфері залізничних перевезень і не суперечать положенням Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.
За приписами ст. 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.
Вищенаведені положення законодавства та обставини справи свідчать про відповідальність саме відповідача, як перевізника, за спірну нестачу.
При цьому, відповідачем, всупереч ст. ст. 74, 76, 77 ГПК України, ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт», ст. 113 Статуту залізниць України не доведено суду, що нестача вантажу виникла з незалежних від перевізника причин, тобто не спростовано відсутність своєї вини у незабезпеченні збереження переданого йому вантажу.
Згідно зі ст. ст. 113, 114, 115 Статуту залізниць України, за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин. Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.
Відповідно до ст. ст. 924 ЦК України, 314 ГК України і ст. ст. 114, 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження вартості втраченого вантажу позивачем надано суду копії довідок, підписаних директором та начальником відділу планування та інвестицій Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ», а також, довідки власника вантажу - Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», підписані директором філії ВТП «Павлоградвантажресурс», у яких визначено вартість 1 тонни відвантаженого вугілля (з ПДВ).
Враховуючи положення ч. 2 ст. 623 ЦК України, ст. 314 ГК України, а також ст. 115 Статуту залізниць України, колегія суддів вважає, що надані позивачем довідки вантажовідправника, в яких визначена вартість однієї тонни вантажу, відправленого згідно вищевказаних накладних, є належним підтвердженням вартості втраченого під час перевезення залізницею вантажу, а відтак розмір збитків є підтвердженим відповідно до вимог законодавства.
Згідно п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. 
При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2 % маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; 1 % маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для мінерального палива. 
Норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються: від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці; від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що розрахунок збитків, спричинених внаслідок недостачі, проведений позивачем з урахуванням норми природної втрати під час перевезення, яка відповідно до п. 27 Правил перевезення вантажів, враховуючи, що втраченим вантажем було вугілля кам`яне марки Г-газовий у твердому стані (п. 20 залізничних накладних), складає 1% від маси вантажу, зазначеної в перевізних документах.
Відповідно до розділу 1 ДСТУ 4082-2002 "Паливо тверде. Ситовий метод визначання гранулометричного складу", затвердженого наказом Держстандарту України від 19.03.2002 за №163, цей стандарт поширюється на антрацит, кам`яне та буре вугілля, горючі сланці, а також на продукти їх перероблення і встановлює метод визначання грануло-метричного складу палива.
У графі 20 кожної із залізничних накладних, які наявні у матеріалах, зазначено про перевезення вугілля кам`яного марки Г-газове у твердому стані, тому є вірним висновок суду першої інстанції про те, що для вугілля кам`яного, відносно якого у перевізних документах немає відмітки про відвантаження у вологому стані, п. 27 Правил видачі вантажів встановлює норму недостачі при перевезенні 1%.
Аналогічна правова позиція про те, що розрахунок вартості недостачі вантажу здійснюється з врахуванням норми природної втрати під час перевезення вантажу (кам`яного вугілля) відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, та безпосередньо залежить від характеристики (властивості) вантажу, зазначеній в залізничній накладній, неодноразово викладена в постановах Верховного Суду, прийнятих у подібних правовідносинах, зокрема, від 15.03.2021 у справі №910/5038/20, від 25.01.2021 у справі №910/118/20, від 03.09.2020 у справі №910/15076/19, від 07.08.2018 у справі №910/23346/16, від 16.10.2019 у справі №910/16904/18.
З огляду на викладене, а також те, що судом встановлено факт незбереження відповідачем прийнятого до перевезення вантажу, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачеві вартість втраченого під час перевезення залізницею вантажу у сумі 136972,05 грн.
Статтями 130, 133 Статуту залізниць України передбачено, що одержувач вантажу має право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.
Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.
Так, п. 2 Правил заявлення та розгляду претензій (статті 130 - 137 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року № 334, встановлено, що згідно зі статтею 133 Статуту передача права на пред`явлення претензій та позовів відправником одержувачу або одержувачем відправнику, а також відправником або одержувачем вищій організації засвідчується переуступним написом на відповідному документі (накладній, квитанції про приймання вантажу до перевезення, багажній квитанції) такого змісту: "Право на пред`явлення претензії та позову передано (найменування організації)". Переуступний напис засвідчується підписами керівника і головного (старшого) бухгалтера та печаткою підприємства.
На підставі положень ст. 133 Статуту залізниць України вантажоодержувач - ДТЕК "Бурштинська ТЕС" передав право пред`явлення позову за недостачу вантажу, відправленого за залізничними накладними вантажовідправнику - Товариству з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ», що підтверджується належним чином оформленими та засвідченими переуступними підписами вантажоодержувача на наявних у справі накладних. 
Відтак апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, стосовно недоведеності позивачем понесення ним реальних збитків, зокрема, ненадання доказів на підтвердження сплати вартості вугілля, яке було прийнято залізницею до перевезення, з огляду на те, що у даній справі позивачем є вантажовідправник, відтак, збитки, завдані позивачеві, не залежать від оплати вантажу та полягають у самому факті нестачі вантажу.
За таких обставин, з огляду на заявлені предмет та підставу позову, колегія суддів вважає, що факт оплати позивачем вартості вугілля не входить до предмету доказування у даній справі.
При розгляді даної справи судом встановлено наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, який перевозився у вагонах, завданих збитків - нестачі товару вартістю на загальну суму 136972,05 грн та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками. При цьому, відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що нестача вантажу у вищезазначених вагонах сталась не з вини залізниці.
З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку відшкодувати вартість нестачі вантажу, суд першої інстанції дійшов юридичного правильного висновку про необхідність задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 136972,05 грн вартості недостачі вантажу.
Доводи апеляційної скарги відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки суд безпідставно відмовив відповідачу у витребуванні доказів, вказаних у клопотанні від 20.10.2020 (надійшло до суду 26.10.2022), колегією суддів відхиляються, оскільки суд ухвалою від 31.10.2022 обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів, оскільки клопотання було заявлено з порушенням приписів ст. 81 ГПК України.
Враховуючи вищевикладене слід відмітити, що вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.
Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.
Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вказані обставини, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2022 у справі №910/8668/22 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" має бути залишена без задоволення.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.
Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.
Вказана справа є малозначною, а тому прийнята постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарского процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2022 у справі №910/8668/22 залишити без змін.
3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2022 у справі №910/8668/22.
4. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України. 

Головуючий суддя                                                            В.В. Шапран 

Судді                                                                                С.І. Буравльов

                                                                                В.В. Андрієнко