ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 р.	Справа № 440/1744/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бершова Г.Є.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Чалого І.С. ,
за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Кременчуцьке комунальне автотранспортне підприємство 1628"  Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.09.2022, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, м. Полтава, повний текст складено 19.09.22 по справі № 440/1744/22
          за позовом          Комунального підприємства "Кременчуцьке комунальне автотранспортне підприємство 1628"  Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області  
          до          Державної екологічної інспекції Центрального округу                  
          про визнання протиправним та скасування припису,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Кременчуцьке комунальне автотранспортне підприємство 1628" (надалі - позивач, КП "Кременчуцьке КАТП 1628") звернулось до суду з позовом до Державної екологічної інспекції Центрального округу (надалі - відповідач, Держекоінспекція Центрального округу), у якому позивач просив визнати протиправним та скасувати припис від 20.07.2021 №13/02.2-21.
Позовні вимоги обґрунтовані твердженням про те, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог природоохоронного законодавства, сформульовані під час проведення заходу державного нагляду (контролю), суперечать фактичним обставинам, є хибними та необ`єктивними, а тому, складений на підставі таких висновків припис належить визнати протиправним та скасувати.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2022 року по справі №440/1744/22 позовні вимоги Комунального підприємства "Кременчуцьке комунальне автотранспортне підприємство 1628" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до Державної екологічної інспекції Центрального округу про визнання протиправним та скасування припису задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано пункти 4, 5, 7, 9, 10, 11, 12 припису Державної екологічної інспекції Центрального округу від 20 липня 2021 року №13/02.2-21.
У задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування пунктів 1, 2, 3, 6, 8 припису Державної екологічної інспекції Центрального округу від 20 липня 2021 року №13/02.2-21 - відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної екологічної інспекції Центрального округу на користь Комунального підприємства "Кременчуцьке комунальне автотранспортне підприємство 1628" судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1240,50 грн (одна тисяча двісті сорок гривень п`ятдесят копійок).
КП "Кременчуцьке КАТП 1628", не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2022 року по справі №440/1744/22 у частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.
Апеляційна скарга вмотивована твердженнями про відсутність можливості у позивача усунути порушення власним коштом з огляду на об`єктивні обставини, у зв`язку з чим стверджував про помилковість висновків рішення суду першої інстанції про можливість самостійного усунення позивачем порушень. Повідомив, що органи державної та місцевої влади належним чином не профінансували реконструкцію полігону, а позивач вчиняє активні дії щодо залучення інших інвесторів для проведення відповідної реконструкції полігону. Щодо не обладнання полігону системою збирання і відведення фільтрату вказав, на те, що полігон був побудований до розроблення ДБН В.2.4-2-2005, а приведення у відповідність до ДБН передбачено проектом реконструкції полігону, який не профінансовано. Стосовно огорожі полігону вказував на те, що законодавством не визначено вимоги до достатності елементів огорожі, а роботи зі збільшення огорож визначені у проекті реконструкції полігону. Щодо відсутності фільтрів доочищення посилався на їх наявність. Щодо відсутності спостережних свердловин вказав, що вони передбачені нереалізованим проектом реконструкції полігону, також вважає, що їх відсутність не впливає на забруднення ґрунтових вод через те, що такі свердловини є спорудами для спостереження за якістю води, а не засобом захисту підземних вод.
Представник позивача у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Представник відповідача правом подання відзиву на позов не скористався.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, заслухавши доводи представника позивача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що у період з 01 по 14 липня 2021 року Держекоінспекцією Центрального округу, на підставі наказу від 01.07.2021 №06-27/543 "Про проведення планового заходу (перевірки) дотримання вимог природоохоронного законодавства Кременчуцького комунального автотранспортного підприємства 1628" та направлення від 01.07.2021 №06-28/523 /т. 1, а.с. 198-199/, проведено планову перевірку дотримання позивачем вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Результати перевірки оформлені актом від 14.07.2021 №06-28/523 /т. 1, а.с. 200-236/, у якому наведені висновки про вчинення позивачем порушень вимог природоохоронного законодавства.
20.07.2021 посадовими особами Держекоінспекції Центрального округу складений припис №13/02.2-21 про усунення виявлених порушень /т. 1, а.с. 237-239/, не погодившись з яким позивач оскаржив його до суду.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із недоведеності відповідачем встановлених порушень з боку позивача, викладених у пунктах 4, 5, 7, 9, 10, 11, 12 припису Державної екологічної інспекції Центрального округу від 20 липня 2021 року №13/02.2-21.
Відмовляючи у задоволені позов у частині скасування пунктів 1, 2, 3, 6, 8 припису Державної екологічної інспекції Центрального округу від 20 липня 2021 року №13/02.2-21, суд першої інстанції вважав доведеним факт допущення позивачем відповідних порушень.
Колегія суддів, переглядаючи судове рішення у частині відмови у задоволенні позовних вимог погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові, економічні та соціальні основи організації охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України від 25.06.1991 №1264-XII "Про охорону навколишнього природного середовища" (далі - Закон №1264-XII).
Згідно зі ст. 34 Закону № 1264-XII завдання контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища полягають у забезпеченні додержання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища всіма державними органами, підприємствами, установами та організаціями, незалежно від форм власності і підпорядкування, а також громадянами.
Відповідно до статті 35 Закону №1264-XII державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища.
Державному контролю підлягають використання і охорона земель, надр, поверхневих і підземних вод, атмосферного повітря, лісів та іншої рослинності, тваринного світу, морського середовища та природних ресурсів територіальних вод, континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони України, природних територій та об`єктів, що підлягають особливій охороні, стан навколишнього природного середовища, а також дотримання заходів біологічної і генетичної безпеки щодо біологічних об`єктів навколишнього природного середовища при створенні, дослідженні та практичному використанні генетично модифікованих організмів у відкритій системі.
Порядок здійснення державного контролю за охороною навколишнього природного середовища та використанням природних ресурсів визначається цим Законом та іншими законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 68 Закону №1264-XII порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч. 8 ст. 7 Закону України від 05.04.2007 №877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (надалі - Закон №877-V) припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.
Відповідно до абзацу 4 ст. 11 Закону №877-V суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) зобов`язаний виконувати вимоги органу державного нагляду (контролю) щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства.
Частиною 1 ст. 12 Закону №877-V передбачено, що невиконання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виявлених під час здійснення заходу державного нагляду (контролю), тягне за собою застосування до суб`єкта господарювання штрафних санкцій у порядку, встановленому законом.
Пунктом 1 припису від 20.07.2021 №13/02.2-21 позивачу вказано на необхідність проведення робіт з реконструкції полігону твердих побутових відходів на підставі "Проекту реконструкції діючого полігону твердих побутових відходів, розташованого на Деївській горі м. Кременчука Полтавської області" від 2006 року та приведення його у відповідність до вимог висновку державної екологічної експертизи №75.
Мотивуючи наведену вимогу відповідач виходив з того, що з метою зменшення шкідливого впливу на довкілля Проектом реконструкції діючого полігону твердих побутових відходів, розташованого на Деївській горі м. Кременчука Полтавської області, від 27.03.2008 №02/21-831, затвердженим висновком державної екологічної експертизи № 75 /т. 1, а.с. 243/ передбачено побудову на полігоні ТПВ дренажної системи, системи водозабірних каналів і колодязів, облаштування екрануючого шару ґрунту і тимчасових відвалів та ін. Однак, вказані роботи не проведено, що є невиконанням проекту з реконструкції полігону та висновку екологічної експертизи.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України "Про екологічну експертизу" (чинного на дату затвердження висновку державної екологічної експертизи №75 - 17.04.2008) висновки державної екологічної експертизи є обов`язковими для виконання. Приймаючи рішення щодо подальшої реалізації об`єктів екологічної експертизи, висновки державної екологічної експертизи враховуються нарівні з іншими видами державних експертиз.
18.06.2017 набрав чинності Закон України від 23.05.2017 №2059-VIII "Про оцінку впливу на довкілля", пунктом 3 статті 17 якого передбачено, що висновки державної екологічної експертизи, одержані до введення в дію цього Закону, зберігають чинність та мають статус висновку з оцінки впливу на довкілля.
Матеріали справи свідчать, що з метою зменшення негативного впливу міського звалища на навколишнє природне середовище, на замовлення Кременчуцької міської ради та за рахунок коштів міського бюджету, у 2008 році УДНДІ "УкрВОДГЕО" розроблено проект "Реконструкція діючого полігону твердих побутових відходів, розташованого на Деївській горі м. Кременчука Полтавської області". Проектом передбачено комплекс інженерних заходів, включаючи будівництво дренажної системи, системи водозбірних канав і колодязів, облаштування екрануючого шару ґрунту з тимчасовими відвалами.
Рішенням Кременчуцької міської ради від 22.12.2015 затверджено "Програму охорони довкілля в місті Кременчуці на період 2016-2020 роки" (Довкілля - 2020), якою передбачено фінансування робіт з реконструкції полігону, відповідно до проекту "Реконструкція діючого полігону твердих побутових відходів, розташованого на Деївській горі м. Кременчука Полтавської області".
Також, рішенням Полтавської обласної ради від 14.07.2017 №497 затверджено "Комплексну програму поводження з твердими побутовими відходами у Полтавській області на 2017-2021 роки". Програмою на період 2017-2021 років було передбачено створення Кременчуцького субрегіону (м. Кременчук, Глобинський, Козельщинський, Кобеляцький, Кременчуцькі райони) та завершення реконструкції полігону у м. Кременчук, включаючи задіяння сучасних технологій сортування, переробки та виділення кінцевих фракцій відходів, вартістю 80,00 млн грн, за рахунок співфінансування обласного та міського фондів охорони навколишнього природного середовища.
Проте положення вказаної Програми фактично не реалізовані, кошти на реконструкцію полігону не виділені.
Так само захід в рамках "Програми санітарного очищення міста Кременчука та забезпечення діяльності Кременчуцького комунального автотранспортного підприємства 1628 на 2020 рік", затвердженої рішенням Кременчуцької міської ради від 12.12.2019, у 2020 році не реалізовано з огляду на відсутність фінансування.
Колегія суддів вважає слушними доводи відповідача про те, що чинним законодавством не передбачено можливість невиконання вимог природоохоронного законодавства у разі відсутності належного фінансування (у т.ч., бюджетного).
З цих підстав колегія суддів зазначає, що доводи представника позивача про те, що систематичне недофінансування природоохоронних заходів, направлених на покращення умов експлуатації полігону ТПВ, за рахунок коштів місцевого та обласного бюджетів, не дозволяє завершити будівництво об`єкту - полігон ТПВ на Деївській горі у м. Кременчуці Полтавської області – не впливають на факт наявності порушень екологічного законодавства та наявності у позивача обов`язку усунути такі порушення.
Колегія суддів враховує, що розробка та затвердження "Проекту реконструкції діючого полігону твердих побутових відходів, розташованого на Деївській горі м. Кременчука Полтавської області" завершено у 2008 році, однак з того часу роботи з облаштування дренажної системи, системи водозбірних канав і колодязів, облаштування екрануючого шару ґрунту з тимчасовими відвалами фактично не проведені, що, з огляду на продовження експлуатації полігону ТПВ, загрожує екологічній безпеці регіону.
Доводи позивача про те, що КП "Кременчуцьке КАТП 1628" за проектом "Реконструкція діючого полігону твердих побутових відходів, розташованого на Деївській горі м. Кременчука Полтавської області" не є виконавцем робіт з реконструкції полігону ТПВ колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 21.02.2020 №254 "Про введення в дію протоколу (рішення) конкурсної комісії на визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів на території міста Кременчука" Кременчуцьке КАТП 1628 визначено виконавцем послуг з вивезення побутових відходів на території міста Кременчука.
Також, матеріали справи свідчать, що саме позивач використовує у своїй господарській діяльності полігон твердих побутових відходів, розташований на Деївській горі м. Кременчука Полтавської області.
У додатку А до Програми охорони довкілля в місті Кременчуці на період 2021-2025 роки, затвердженої рішенням Кременчуцької міської ради від 22.12.2020 /т. 1, а.с. 121-123/, передбачено, що природоохоронні заходи для реалізації цієї Програми фінансуються як за рахунок місцевого бюджету, так і за рахунок інших джерел, а виконавцем таких робіт визначено й позивача.
При цьому, колегія суддів зауважує, що відсутність коштів на проведення реконструкції, у тому числі у зв`язку з неналежним фінансуванням з боку органів державної та місцевої влади, не спростовує факту наявності у позивача порушення у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів і не звільняє суб`єкт господарювання від обов`язку дотримуватися законодавство у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про можливість виконання окремих заходів з реконструкції полігону ТПВ за рахунок обігових коштів підприємства не має значення для вирішення справи та не впливає на правильність загальних висновки суду першої інстанції.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що відсутність належного фінансування з обласного та місцевого бюджетів для проведення робіт з реконструкції полігону твердих побутових відходів на підставі "Проекту реконструкції діючого полігону твердих побутових відходів, розташованого на Деївській горі м. Кременчука Полтавської області" не є підставою для висновку про протиправність пункту 1 припису від 20.07.2021 №13/02.2-21.
Вказаний висновок також застосовний до інших порушень (пункти 2, 6, 8 спірного припису), в обґрунтування протиправності яких, позивач посилається на неналежне фінансування.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність посилань позивача на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.05.2021 у справі № 440/4032/20, залишене без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.09.2021 з огляду на відсутність у вказаних рішеннях преюдиційних для цієї справи обставин.
З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про правомірність пункту 1 припису Держекоінспекції Центрального округу від 20.07.2021 №13/02.2-21.
Пункти 2 та 8 припису Держекоінспекції Центрального округу від 20.07.2021 №13/02.2-21 містять вимоги до позивача щодо обладнання міського звалища системою збирання і відведення фільтрату, а також забезпечення виконання Правил експлуатації полігону побутових відходів в частині встановлення суцільної огорожі по периметру полігону, встановлення спеціального звукового та біоакустичного обладнання для відлякування птахів, обладнання накопичувача для збирання фільтрату задля запобігання його попадання у підземні води та витікання за межі полігону, встановлення тимчасових сітчастих переносних елементів огорожі для утримання легких фракцій.
Відповідач в обґрунтування наведених вимог зазначив, що міське звалище не обладнане системою збирання і відведення фільтрату, яка мала функціонувати від початку роботи МВВ, а також після його закриття, наслідком чого є забруднення ґрунтових підземних вод.
Так, за твердженням відповідача, під час натурного обстеження міського звалища виявлено витікання фільтрату з площини міського звалища ТПВ - фільтратне озеро, яке утворилося значно вище рельєфу місцевості. Фільтрат являється одним із основних і найбільш небезпечних забруднювачів на території МВВ. У разі переповнення озера, яке утворилось значно вище рельєфу місцевості, фільтрат забруднить територію навколо МВВ і потрапить в ґрунтові води. Міське звалище не обладнане системою збирання і відведення фільтрату, яка повинна функціонувати від початку роботи МВВ, а також після його закриття, що порушує ДБН В.2.4.-2-2005 "Полігони твердих побутових відходів".
Закон України від 24.02.1994 №4004-XII "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" (надалі - Закон №4004-XII) регулює суспільні відносини, які виникають у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя, визначає відповідні права і обов`язки державних органів, підприємств, установ, організацій та громадян, встановлює порядок організації державної санітарно-епідеміологічної служби і здійснення державного санітарно-епідеміологічного нагляду в Україні.
Відповідно до статті 1 Закону №4004-XII санітарне та епідемічне благополуччя населення - це стан здоров`я населення та середовища життєдіяльності людини, при якому показники захворюваності перебувають на усталеному рівні для даної території, умови проживання сприятливі для населення, а параметри факторів середовища життєдіяльності знаходяться в межах, визначених санітарними нормами.
Цією ж статтею Закону №4004-XII визначено, що державні санітарні норми та правила, санітарно-гігієнічні та санітарно-протиепідемічні правила і норми, санітарно-епідеміологічні правила і норми, протиепідемічні правила і норми, гігієнічні та протиепідемічні правила і норми, державні санітарно-епідеміологічні нормативи, санітарні регламенти (далі - санітарні норми) - це обов`язкові для виконання нормативно-правові акти центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, що встановлюють медичні вимоги безпеки щодо середовища життєдіяльності та окремих його факторів, недотримання яких створює загрозу здоров`ю і життю людини та майбутніх поколінь, а також загрозу виникнення і розповсюдження інфекційних хвороб та масових неінфекційних захворювань (отруєнь) серед населення.
Небезпечний фактор - це будь-який хімічний, фізичний, біологічний чинник, речовина, матеріал або продукт, що впливає або за певних умов може негативно впливати на здоров`я людини.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що недотримання санітарних норм порушує законні права громадян на безпеку для здоров`я і життя населення та може в подальшому завдати шкоди їх здоров`ю.
Такий правовий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною, зокрема у постанові Верховного Суду від 17.05.2019 у справі №826/3031/18.
Закон України від 05.03.1998 №187/98-ВР "Про відходи" (надалі - Закон №187/98-ВР) визначає правові, організаційні та економічні засади діяльності, пов`язаної із запобіганням або зменшенням обсягів утворення відходів, їх збиранням, перевезенням, зберіганням, сортуванням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням та захороненням, а також з відверненням негативного впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров`я людини на території України.
Відповідно до статті 1 Закону №187/98-ВР поводження з відходами - це дії, спрямовані на запобігання утворенню відходів, їх збирання, перевезення, сортування, зберігання, оброблення, перероблення, утилізацію, видалення, знешкодження і захоронення, включаючи контроль за цими операціями та нагляд за місцями видалення.
Об`єкти поводження з відходами - це місця чи об`єкти, що використовуються для збирання, зберігання, сортування, оброблення, перероблення, утилізації, видалення, знешкодження та захоронення відходів.
Операції поводження з відходами - це збирання, перевезення, зберігання, сортування, оброблення (перероблення), утилізація, видалення, знешкодження і захоронення відходів.
Вимоги щодо поводження з побутовими відходами врегульовано положеннями статті 35-1 Закону №187/98-ВР, за змістом якої поводження з побутовими відходами здійснюється відповідно до державних норм, стандартів і правил.
Збирання і перевезення побутових відходів у межах певної території здійснюються юридичною особою, яка уповноважена на це органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах, спеціально обладнаними для цього транспортними засобами.
Забороняється проектування, будівництво та експлуатація полігонів побутових відходів без оснащення системами захисту ґрунтових вод, вилучення та знешкодження біогазу та фільтрату.
Таким чином, закон забороняє експлуатацію полігону побутових відходів без оснащення системами захисту ґрунтових вод, вилучення та знешкодження фільтрату.
Необхідність обладнання полігону побутових відходів системою збирання і відведення фільтрату передбачено ДБН В.2.4.-2-2005 "Полігони твердих побутових відходів" та проектом "Реконструкція діючого полігону твердих побутових відходів, розташованого на Деївській горі м. Кременчука Полтавської області".
Доводи позиву про затвердження ДБН В.2.4.-2-2005 "Полігони твердих побутових відходів" після введення в експлуатацію полігону ТПВ, розташованого на Деївській горі м. Кременчука Полтавської області, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такі не ґрунтуються на законі.
Також відповідач зазначав про недотримання позивачем правил експлуатації полігонів побутових відходів, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 01.12.2010 № 435, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.12.2010 №1307/18602 (надалі - Правила експлуатації полігонів побутових відходів) та Рекомендацій з удосконалення експлуатації діючих полігонів та звалищ твердих побутових відходів, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури і житлово-комунального господарства України від 10.01.2006 №5, в частині таких вимог: встановити суцільну огорожу по периметру полігону, встановити спеціальне звукове та біоакустичне обладнання для відлякування птахів, обладнати накопичувач для збирання фільтрату задля запобігання його попадання у підземні води та витікання за межі полігону, встановити тимчасові сітчасті переносні елементи огорожі для утримання легких фракцій.
Стосовно пункту 8 спірного припису колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 1.1 Правил експлуатації полігонів побутових відходів, ці Правила є обов`язковими для суб`єктів господарювання незалежно від форми власності, які здійснюють діяльність, пов`язану з експлуатацією та утриманням полігонів побутових відходів.
Цими Правилами, зокрема, визначено, що:
- по периметру території полігона побутових відходів має бути споруджена суцільна огорожа заввишки до 2,0 - 2,5 м або ґрунтовий вал заввишки 1,5 - 1,7 м і завширшки 3,0 - 3,5 м, що забезпечить в`їзд транспортних засобів на полігон побутових відходів лише через КПП (пункт 6.7);
- для відлякування птахів встановлюється спеціальне звукове та біоакустичне обладнання (пункт 5.12);
- полігон побутових відходів повинен бути оснащений системами захисту ґрунтових вод, вилучення та знешкодження біогазу та фільтрату (пункт 5.11);
- на полігонах має бути створена система моніторингу та заходи екологічної безпеки мають бути спрямовані на захист нормального стану повітря, ґрунту та підземних вод (пункт 5.1);
- на основних напрямках поширення легких фракцій відходів встановлюються тимчасові сітчасті переносні елементи огорожі (пункт 5.3);
- територія полігона побутових відходів має бути обмежена нагірною канавою для запобігання витіканню за межі полігона забруднених поверхневих вод. Не рідше ніж двічі на місяць операторам інженерного обладнання полігона слід проводити її огляд і за потреби очищати (пункт 5.9).
Представник позивача пояснювала, що огорожа навколо сміттєзвалища частково виконана із залізобетонних плит, а частково - із колючої проволоки, а також з іншої сторони полігону встановлений ґрунтовий вал заввишки 1,5-1,7 м, що забезпечує в`їзд транспортних засобів на полігон побутових відходів лише через КПП, як те передбачено пунктом 6.7 Правил експлуатації полігонів побутових відходів.
Проте, на думку колегії суддів, часткове облаштування огорожі полігону ТПВ не може вважатись виконанням позивачем вимог пункту 6.7 Правил експлуатації полігонів побутових відходів, адже ним передбачено влаштування суцільної огорожі.
Крім того, представник позивача звертала увагу на те, що рішенням другої сесії Кременчуцької міської ради восьмого скликання від 22.12.2020 затвердженого Програму охорони довкілля Кременчуцької міської територіальної громади на 2021-2025 роки ("Довкілля-2025"), якою з-поміж іншого, передбачено у 2021 році проектування та будівництво залізобетонної огорожі по периметру полігону ТПВ (пункт 5.4 Програми) /т. 1, а.с. 120-123/.
Листом від 27.11.2020 вих.№01-06/1603 Директор Кременчуцького КАТП-1628 звертався до Кременчуцького міського голови з проханням про виділення у 2021 році фінансування із обласного фонду охорони навколишнього природного середовища з метою проектування та будівництва залізобетонної огорожі по периметру полігону ТПВ /т. 1, а.с. 150-151/.
З відповідним листом позивач також звертався до Голови Полтавської облдержадміністрації (від 10.08.2021 вих.№01-06/971) /т. 1, а.с. 154-155/.
Листом від 19.07.2021 вих. № 5138/02-24 Департамент екології та природних ресурсів Полтавської облдержадміністрації повідомив, що запити про виділення коштів з фонду охорони навколишнього природного середовища Полтавської області з повним пакетом документів наявні у Департаменті, однак до проекту рішення Полтавської обласної ради "Про внесення змін до Переліку природоохоронних заходів для фінансування з фонду охорони навколишнього природного середовища Полтавської області в 2021 році", який розглядався на засіданні п`ятої сесії обласної ради восьмого скликання від 06.07.2021, не включені /т. 1, а.с. 156/.
З цього приводу колегія суддів повторює, що неналежне фінансування не спростовує факту наявності у позивача порушення у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів і не звільняє суб`єкт господарювання від обов`язку дотримуватися законодавство у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Позивач у ході розгляду справи не надав суду належних та достатніх доказів, що свідчили б про усунення вказаних порушень.
У пункті 3 припису Держекоінспекції Центрального округу від 20.07.2021 №13/02.2-21 міститься вказівка про необхідність приведення очисних споруд для очищення поверхневих стічних вод на території підприємства у відповідність вимогам висновку екологічної експертизи від 22.03.2006 №04-08/1034, а саме: встановити передбачені висновком касетні фільтри з поліуретановим завантаженням та ін.
Закон України від 25.06.1991 №1264-XII "Про охорону навколишнього природного середовища" (надалі - Закон №1264-XII) визначає, що охорона навколишнього природного середовища, раціональне використання природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки життєдіяльності людини - невід`ємна умова сталого економічного та соціального розвитку України.
Згідно з частинами першою, другою статті 51 Закону №1264-XII при проектуванні, розміщенні, будівництві, введенні в дію нових і реконструкції діючих підприємств, споруд та інших об`єктів, удосконаленні існуючих і впровадженні нових технологічних процесів та устаткування, а також в процесі експлуатації цих об`єктів забезпечується екологічна безпека людей, раціональне використання природних ресурсів, додержання нормативів шкідливих впливів на навколишнє природне середовище. При цьому повинні передбачатися вловлювання, утилізація, знешкодження шкідливих речовин і відходів або повна їх ліквідація, виконання інших вимог щодо охорони навколишнього природного середовища і здоров`я людей.
Підприємства, установи й організації, діяльність яких пов`язана з шкідливим впливом на навколишнє природне середовище, незалежно від часу введення їх у дію повинні бути обладнані спорудами, устаткуванням і пристроями для очищення викидів і скидів або їх знешкодження, зменшення впливу шкідливих факторів, а також приладами контролю за кількістю і складом забруднюючих речовин та за характеристиками шкідливих факторів.
Відповідно до частини другої статті 55 Закону №1264-XII здійснення операцій у сфері поводження з відходами дозволяється лише за наявності дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами на визначених місцевими радами територіях із додержанням санітарних та екологічних норм у спосіб, що забезпечує можливість подальшого використання відходів як вторинної сировини і безпеку для навколишнього природного середовища та здоров`я людей.
Отже, відповідач, як підприємство, основна господарська діяльність якого стосується поводження з відходами, зобов`язаний проводити свою діяльність у спосіб, який гарантував би безпеку для навколишнього природного середовища та здоров`я людей.
Наведеним вище положенням Закону №1264-XII кореспондують приписи статей 50, 66 Конституції України, відповідно до яких, кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди; кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.
Матеріали справи свідчать, що представник позивача у судовому засіданні 31.05.2022 пояснила, що під час проведення планової перевірки очисні споруди було законсервовано наказом в.о. директора КП "Кременчуцьке КАТП 1628" від 29.06.2021 №122, у зв`язку із необхідністю у проведенні обслуговування очисних споруд. У ході проведення профілактичних робіт встановлено, що касетні фільтри з пінополіуретановим завантаженням не підлягають повторній очистці та потребують утилізації. Фільтри було видалено із очисних споруд та підготовлено до утилізації. 30.06.2021 з ТОВ "ЕКО ТЕРРА" укладено додаткову угоду на утилізацію фільтрів /т. 1, а.с. 100-106/. 01.07.2021 фільтри передано на утилізацію. Очисні споруди наразі не експлуатуються.
При цьому, в апеляційній скарзі представник позивача стверджує, що після того, як фільтроване навантаження виявилося непридатним, позивач завантажив у фільтри нове наповнення та повернуто в камеру доочищення. Жодних доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем не надано ані в ході проведення перевірки, ані до судів першої та апеляційної інстанції, у зв`язку з чим колегія суддів відхиляє такі доводи апеляційної скарги як безпідставні.
Отже, колегія суддів дійшла висновку про правомірність висновків як відповідача про невідповідність очисних споруд вимогам проекту "Реконструкція діючого полігону твердих побутових відходів, розташованого на Деївській горі м. Кременчука Полтавської області", затвердженого висновком екологічної експертизи від 22.03.2006 №04-08/1034, оскільки передбачені зазначеним проектом касетні фільтри з поліуретановим завантаженням не використовуються у господарській діяльності КП "Кременчуцьке КАТП 1628", так і пункт 3 припису Держекоінспекції Центрального округу від 20.07.2021 №13/02.2-21.
У пункті 6 припису Держекоінспекції Центрального округу від 20.07.2021 №13/02.2-21 позивача зобов`язано встановити локальну мережу спостережних свердловин для контролю за якісним станом підземних вод навколо полігона побутових відходів, розташованого на Деївській горі в правобережній частині м. Кременчука, який обслуговує КП "Кременчуцьке КАТП 1628".
Так, згідно з ч. 1 ст. 105 Водного кодексу України підприємства, установи і організації, діяльність яких може негативно впливати на стан підземних вод, особливо ті, які експлуатують накопичувачі промислових, побутових і сільськогосподарських стоків чи відходів, повинні здійснювати заходи щодо попередження забруднення підземних вод, а також обладнувати локальні мережі спостережувальних свердловин для контролю за якісним станом цих вод.
З диспозиції статті 105 Водного кодексу України слідує, що виникнення обов`язку у підприємств, установ і організацій обладнувати локальні мережі спостережувальних свердловин для контролю за якісним станом підземних вод законодавець пов`язує з їх діяльністю, яка може негативно впливати на стан підземних вод, зокрема до такої діяльності віднесено накопичення відходів.
Матеріали справи свідчать, що облаштування відповідної локальної мережі спостережних свердловин передбачене у нереалізованому проекті "Реконструкція діючого полігону твердих побутових відходів, розташованого на Деївській горі м. Кременчука Полтавської області" від 27.03.2008 №02/21-831.
Однак, за твердженням представника позивача, наразі локальна мережа спостережувальних свердловин для контролю за якісним станом підземних вод на полігоні ТПВ, розташованому на Деївській горі м. Кременчука Полтавської області", не облаштована з огляду на відсутність фінансування. 
Представник позивача зазначала, що підприємство регулярно здійснює контроль за станом підземних вод з питних колодязів, які розташовані на території домогосподарств на відстані 1 км від полігону вниз по течії підземних вод та одного джерела з кар`єру, що передбачено розділом ОВНС проекту реконструкції; моніторинг проводиться один раз у квартал.
При цьому колегія суддів вважає таким, що суперечить вимогам статті 105 Водного кодексу України твердження позивача про відсутність порушення, викладеного у п. 6 Припису, з посиланням на те, що відсутність мережі спостережних свердловин жодним чином не впливає на забруднення ґрунтових вод, адже свердловини не є засобом захисту підземних вод, а є спорудами, завдяки яким можливе здійснення спостережень за якістю води.
Також колегія суддів звертає увагу на висновок щодо застосування ст. 105 Водного кодексу України, викладений у постанові Верховного Суду від 04.05.2022 у справі № 520/8633/18 (пункти 145-147), відповідно до якого передбачені статтею 105 Водного кодексу України обов`язки стосовно вжиття заходів щодо попередження забруднення підземних вод і обладнання локальних мереж спостережувальних свердловин для контролю за якісним станом цих вод не є взаємовиключними та здійснюються одночасно. Заходи з попередження забруднення підземних вод шляхом здійснення контролю за якістю підземних вод не звільняють підприємство від обов`язку, передбаченого статтею 105 Водного кодексу України, обладнувати локальні мережі спостережувальних свердловин для контролю за якісним станом підземних вод.
З урахуванням наведеного, пункт 6 припису від 20.07.2021 №13/02.2-21 є правомірним та обґрунтованим.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у частині визнання протиправними та скасування пунктів 1, 2, 3, 6, 8 припису Державної екологічної інспекції Центрального округу від 20 липня 2021 року №13/02.2-21.
Щодо інших доводів апелянта колегія суддів зазначає.
Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Кременчуцьке комунальне автотранспортне підприємство 1628"  Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області -  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.09.2022 по справі № 440/1744/22  - залишити без змін.   
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Г.Є. Бершов	
Судді	   	І.М. Ральченко    І.С. Чалий   	
Повний текст постанови складено 24.02.2023 у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Чалого І.С.