ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
30 березня 2023 року           справа №200/8059/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року (повне судове рішення складено 30 листопада 2021 року в м. Слов`янську) у справі № 200/8059/21 (суддя в І інстанції Шувалова Т.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

                                                           УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі – ГУНП в Донецькій області), в якому просив:
- визнати незаконним та скасувати наказ ГУНП в Донецькій області від 18.05.2021 року № 1005 в частині звільнення позивача зі служби в поліції;
- визнати незаконним та скасувати наказ ГУНП в Донецькій області від 26.05.2021 року № 300 о/с в частині звільнення позивача зі служби в поліції;
- поновити позивача на службі в поліції;
- стягнути з ГУНП в Донецькій області на користь позивача грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу.
Позовні вимоги мотивовані тим, що з 20.03.2017 позивач проходив службу на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Маріупольського районного управління ГУНП в Донецькій області. 01.04.2021 йому було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України та затримано в порядку статті 208 Кримінального процесуального кодексу України. Наказом ГУНП в Донецькій області від 18.05.2021 №1005 позивача було звільнено зі служби в поліції за порушення службової дисципліни та наказом ГУНП в Донецькій області від 26.05.2021 № 300 о/с звільнено зі служби в Національній поліції за п. 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.
Позивач вважає накази незаконними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки видані в порушення норм чинного законодавства.
Так, позивач посилається на те, що з наказом про проведення службового розслідування був ознайомлений, але із членами дисциплінарної комісії не зустрічався жодного разу. Вказує про те, що має докази фальсифікації матеріалів кримінальної справи відносного нього та його колег, проте, не зважаючи на це, ці докази не були витребувані дисциплінарною комісією. З висновками службового розслідування не був вчасно ознайомлений, хоча своєчасно подавав рапорт до відповідача.
Також позивач уважає, що в наказі про призначення не було вказано даних відносно кого проводиться службове розслідування, що є порушенням пункту 4 розділу II Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції, за таких обставин, даний наказ був прийнятий незаконно, а відповідно усі докази та прийняті на їх підставі рішення є незаконними.
Крім цього, позивач зазначає про те, що зі спірних наказів йому не зрозуміло, якими діями або бездіяльністю він скоїв дисциплінарний проступок, який підриває авторитет поліції. Також вважає, що ніяких протиправних дій не вчиняв, робити висновок про винуватість у скоєнні кримінального правопорушення виходить за рамки компетенції дисциплінарної комісії, оскільки скоєння кримінального правопорушення не є дисциплінарним проступком, обвинувальний вирок відносно нього відсутній, тому підстави для звільнення відсутні. З огляду на вищевикладене, позивач вважає, що накази відповідача про його звільнення є незаконними та підлягають скасуванню, а тому наявні підстави для поновлення його на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Маріупольського районного управління ГУНП в Донецькій області. 

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, якими вмотивовано позовну заяву.
Крім того, відсутній дозвіл слідчого на використання повідомлення про підозру та рішення суду щодо обрання запобіжного заходу, які є матеріалами кримінального провадження, та можуть використовуватись під час досудового розслідування лише у порядку, передбаченому статтею 222 Кримінального процесуального кодексу України.
Вказує, що немає жодного підтвердження, що ОСОБА_1 спілкувався із ОСОБА_2 і щось йому пропонував, вимагав від нього.
Зазначає, що відсутні докази про те, що дії ОСОБА_1 викликали резонанс та обурення в суспільстві.
Позивач зауважує, що ніяким нормативним документом не передбачено обов`язковість отримання додаткового дозволу на використання службового автомобіля після 18-00 год. зазначає, що фактів скоєння жодних вчинків, які могли бути розцінені як дисциплінарний проступок, ОСОБА_1 під час проведення службового розслідування встановлено не було, а наведені є припущенням органу досудового розслідування. 

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
В ньому зазначено, що 30.03.2021 до УКЗ ГУНП в Донецькій області з Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області надійшло повідомлення про те, що Територіальним управлінням державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську відкрито кримінальне провадження за ч. 3 статті 368 Кримінального кодексу України відносно окремих працівників Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області та того ж дня було затримано ОСОБА_1 в порядку статті 208 Кримінального процесуального кодексу України та поміщено до ізолятору тимчасового тримання Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області.
Відповідач зазначає, що затримання 30.03.2021 працівників Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області викликало широкий резонанс у суспільстві та було висвітлено в засобах масової інформації. Така поведінка позивача як поліцейського суперечить загальним принципам, встановленим для співробітників органів поліції.
Крім цього, 28.04.2021 до УКЗ ГУНП в Донецькій області з Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області надійшла інформація про відкриття Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань кримінального провадження за ч. 1 статті 28, ч. 2 статті 162 Кримінального кодексу України та повідомлення капітана поліції ОСОБА_1 про підозру.
Відповідач зауважує, що позивача звільнено не за вчинення злочину, а за порушення службової дисципліни, тому відсутність вироку щодо позивача не впливає на законність його звільнення.
Стосовно доводів позивача про надання пояснень безпосередньому керівнику відповідач пояснює, що усі пояснення прийняті членами дисциплінарної комісії.
Щодо обов`язку голови дисциплінарної комісії на ознайомлення поліцейського з висновками службового розслідування відповідач вказує на те, що підпунктом 14 пункту 2 розділу ІІІ Положення про дисциплінарні комісії визначено, що після затвердження висновку службового розслідування за письмово оформленим волевиявленням поліцейського, стосовно якого проводилось службове розслідування, голова дисциплінарної комісії забезпечує ознайомлення його із затвердженим висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, з дотриманням вимог законодавства України. Отже, обов`язкове ознайомлення поліцейських із наказом про призначення службового розслідування та його висновком не визначене.
В матеріалах службового розслідування наявні копії процесуальних документів, які сам ОСОБА_1 і надавав. 

Всі особи, які беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули, тому апеляційне провадження здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить копія паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 та є учасником бойових дій, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_2 від 25.03.2019 (а.с.9-11, 26-27 том 1).
Головне управління Національної поліції в Донецькій області, код ЄДРПОУ 40109058; місцезнаходження: 87517, Донецька область, м. Маріуполь, просп. Нахімова, 86, є органом державної влади та належним відповідачем у справі.
ОСОБА_1 з 20 березня 2017 року перебував на службі в органах національної поліції України на посаді старшого дільничного офіцеру поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області у званні капітан поліції.
31 березня 2021 року слідчий Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у місті Краматорську, склав протокол затримання ОСОБА_1 30.03.2021 о 20 годині 42 хвилини біля житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за підозрою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України (а.с.152-153 том 1).
31 березня 2021 року слідчим Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у місті Краматорську повідомлено ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України (а.с.149-151 том 1).
Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області до підозрюваного ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань № 6» строком на 60 діб до 28 травня 2021 року включно. Визначено розмір застави у розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме в розмірі 68 100,00 грн (а.с.148 том 1).
Відповідно до наказу ГУНП в Донецькій області від 31 березня 2021 року № 614 призначено службове розслідування за фактом відкриття Територіальним управлінням ДБР, розташованого у м. Краматорську, кримінального провадження від 22.03.2021 року № 62021050030000019 за частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України відносно окремих працівників Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області (а.с.12-13 том 1). Позивач був ознайомлений із наказом 13 квітня 2021 року, про що свідчить підпис позивача на копії наказу (том 1 а.с. 222)
Наказом ГУНП в Донецькій області від 31 березня 2021 року № 200 о/с старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області капітана поліції ОСОБА_1 відсторонено від виконання службових обов`язків на час проведення службового розслідування (а.с.130 том 1).
30 квітня 2021 року начальником ГУНП в Донецькій області було затверджено висновок службового розслідування, за результатами якого комісія дійшла висновку про звільнення позивача зі служби в поліції у зв`язку із порушенням позивачем службової дисципліни, що виразилося у недотриманні вимог п.п. 1, 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.п. 1, 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», статті 22 Закону України «Про запобігання корупції», частини другої статті 19 Конституції України, п.6 розділу I Інструкції з організації діяльності дільничних офіцерів поліції, затвердженої наказом МВС України від 28.07.2017 № 650, абзаців 1,2,3 п.1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179, п.п.1,2,17 розділу III Порядку використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.09.2017 №757, скоєння вчинку, несумісного з подальшим проходженням служби в лавах Національної поліції України. Позивача було ознайомлено із матеріалами та висновками службового розслідування 31 травня 2021 року (а.с.114-128 том 1).
Наказом ГУНП в Донецькій області від 30 квітня 2021 року № 268 о/c позивача з 30 квітня 2021 року допущено до виконання службових обов`язків за займаною посадою (том 1 а.с.131).
Наказом ГУНП в Донецькій області від 18 травня 2021 року № 1005 позивача за порушення службової дисципліни звільнено зі служби в поліції (том 1 а.с. 110-112). Позивач був ознайомлений із наказом 26 травня 2021 року, про що свідчить його підпис у відомості та ним не заперечується (том 1 а.с.113).
Наказом ГУНП в Донецькій області від 26 травня 2021 року № 300 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) з 26 травня 2021 року (том 1 а.с. 109). Позивач отримав наказ 26 травня 2021 року, про що свідчить його підпис на копії наказу та ним не заперечується.
Не погодившись із наказами ГУНП в Донецькій області від 18 травня 2021 року № 1005 та від 26 травня 2021 року № 300 о/с, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Вирішуючи спірні правовідносини в межах заявлених позовних вимог, надаючи юридичну кваліфікацію встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, регламентовано Законом України "Про Національну поліцію".
Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 18 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 580-VIII) поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (частина перша та друга статті 19 Закону № 580-VIII).
Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII.
Службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників (частина перша статті 1 Дисциплінарного статуту).
Згідно із статтею 2 Дисциплінарного статуту, за своїм службовим становищем поліцейські можуть бути керівниками або підлеглими стосовно інших поліцейських.
Керівник - це службова особа поліції, наділена правами та обов`язками з організації службової діяльності підлеглих їй поліцейських та інших працівників поліції і контролю за їхньою службовою діяльністю.
Статтею 3 Дисциплінарного статуту визначено, що керівник несе відповідальність за дотримання підлеглими службової дисципліни. З метою забезпечення дотримання службової дисципліни керівник зобов`язаний:
1) створити умови, необхідні для виконання підлеглими обов`язків поліцейського;
2) поважати честь і гідність підлеглих, не допускати порушень їхніх прав та соціальних гарантій;
3) розвивати у підлеглих розумну ініціативу та самостійність під час виконання ними обов`язків поліцейського;
4) сприяти підвищенню підлеглими рівня кваліфікації, достатнього для виконання службових повноважень;
5) вивчати індивідуальні та професійні якості підлеглих, забезпечуючи прозорість і об`єктивність в оцінюванні їхньої службової діяльності;
6) забезпечити сприятливий стан морально-психологічного клімату в колективі, своєчасно вчиняти дії із запобігання порушенню службової дисципліни підлеглими та виникненню конфліктів між ними;
7) контролювати дотримання підлеглими службової дисципліни, аналізувати її стан та об`єктивно доповідати про це безпосередньому керівникові, проводити профілактичну роботу із зміцнення службової дисципліни та запобігання вчиненню підлеглими правопорушень;
8) у разі виявлення порушення підлеглим службової дисципліни вжити заходів для припинення такого порушення та застосувати дисциплінарне стягнення до порушника або порушити клопотання про застосування стягнення уповноваженим керівником.
Згідно статті 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:
1) зауваження;
2) догана;
3) сувора догана;
4) попередження про неповну службову відповідність;
5) пониження у спеціальному званні на один ступінь;
6) звільнення з посади;
7) звільнення із служби в поліції.
Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.
Службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником. У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів (частина перша та друга статті 16 Дисциплінарного статуту).
Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено статтею 19 Дисциплінарного статуту.
Так, у висновку за результатами службового розслідування зазначаються:
1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування;
2) підстава для призначення службового розслідування;
3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку;
4) пояснення поліцейського щодо обставин справи;
5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи;
6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи;
7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку;
8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;
9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення;
10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону;
11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.
Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.
Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є:
1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку;
2) попередня бездоганна поведінка;
3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород;
4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди;
5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність;
6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.
Для цілей застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення можуть враховуватися й інші, не зазначені у частині четвертій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність поліцейського.
Обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є:
1) вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння;
2) вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення;
3) вчинення дисциплінарного проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого поліцейського, службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення стосовно нього;
4) настання тяжких наслідків, у тому числі збитків, завданих вчиненням дисциплінарного проступку;
5) вчинення дисциплінарного проступку на ґрунті ідеологічної, релігійної, расової, етнічної, гендерної чи іншої нетерпимості.
У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
За кожен дисциплінарний проступок не може застосовуватися більше одного дисциплінарного стягнення. Якщо поліцейський вчинив кілька дисциплінарних проступків, стягнення застосовується за сукупністю вчинених дисциплінарних проступків та враховується під час визначення виду дисциплінарного стягнення.
У разі вчинення дисциплінарного проступку кількома поліцейськими дисциплінарне стягнення застосовується до кожного окремо.
У разі вчинення поліцейським незначного проступку керівник може обмежитися його попередженням про необхідність дотримання службової дисципліни.
У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського, який має дисциплінарне стягнення і вчинив дисциплінарний проступок, дисциплінарне стягнення, що застосовується, повинно бути суворішим, ніж попереднє.
У разі повторного вчинення поліцейським незначного проступку з урахуванням його сумлінного ставлення до виконання обов`язків за посадою або нетривалого перебування на посаді (до трьох місяців) керівник може обмежитися раніше застосованим до такого поліцейського дисциплінарним стягненням.
Дисциплінарне стягнення у виді пониження у спеціальному званні на один ступінь до поліцейських, які мають первинні спеціальні звання, та у виді звільнення з посади до поліцейських, які обіймають посади найнижчого рівня, не застосовується.
Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893.
Згідно з розділом VI Порядку № 893, зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу.
Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.
У вступній частині висновку службового розслідування викладаються такі відомості:
дата і місце складання висновку службового розслідування, прізвище та ініціали, посада і місце служби (роботи) голови (заступника голови) та членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування;
підстава для проведення службового розслідування;
форма розгляду справи дисциплінарною комісією (відкрите засідання чи письмове провадження).
У разі залучення до проведення службового розслідування фахівців та представника поліцейського також зазначаються їх прізвища, ініціали та статуси у службовому розслідуванні.
В описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування:
обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим;
посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних"), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;
пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення;
пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи;
пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи;
документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку;
обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України;
причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення.
В описовій частині зазначаються також відомості про залучення фахівців та результати їх участі в службовому розслідуванні.
У резолютивній частині висновку службового розслідування дисциплінарною комісією зазначаються:
висновок щодо наявності або відсутності в діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону, іншого нормативно-правового чи організаційно-розпорядчого акта, наказу керівника, який було порушено.
У разі неможливості встановлення за результатами службового розслідування факту наявності/відсутності в діях (бездіяльності) поліцейського складу дисциплінарного проступку внаслідок неможливості отримання доступу до необхідних документів такі обставини розцінюються на користь поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування;
вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського в разі наявності в його діянні ознак дисциплінарного проступку;
відомості про списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про надсилання матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством;
запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів, інших нормативно-правових актів та Присяги.
Отже, підставою для накладення дисциплінарного стягнення є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.
Обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.
Суд зауважує, що кримінальна відповідальність поліцейського настає у випадках вчинення ним кримінального правопорушення, а порядок застосування такого виду юридичної відповідальності визначено Кримінальним процесуальним кодексом України.
Натомість, як визначено частиною другою статті 19 Закону України «Про Національну поліцію», підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Таким чином, законодавець розрізняє окремі види юридичної відповідальності поліцейського за вчинення протиправних діянь, зокрема: у розрізі кримінально-правого та дисциплінарно-правового аспектів.
Отже, дисциплінарна та кримінальна відповідальність поліцейського є окремими видами юридичної відповідальності, порядок та підстави притягнення поліцейських до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.
Надаючи оцінку доводам позивача з приводу відсутності підстав для проведення службового розслідування за вищевказаним фактом, суд виходить з наступного.
Як вже зазначено, відносно позивача було призначено службове розслідування за фактом відкриття Територіальним управлінням ДБР, розташованого у м. Краматорську, кримінального провадження від 22.03.2021 № 62021050030000019 за частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України відносно окремих працівників Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області.
Відповідно до пункту 1 розділу II Порядку проведення службових розслідувань у Національні поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893 (далі - Порядок), службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Згідно пункту 2 Розділу II Порядку службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про:
- внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння поліцейським кримінального правопорушення;
- повідомлення поліцейському про підозру в учиненні ним кримінального правопорушення, якщо службове розслідування не було проведено на підставі абзацу другого цього пункту або якщо за його результатами не було встановлено дисциплінарного проступку.
Відповідно до пункту 4 Розділу 1 Порядку № 893 зазначено, що в наказі про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії визначаються голова та члени дисциплінарної комісії, зазначається підстава проведення службового розслідування, а також прізвище, ім`я, по батькові, посада поліцейського, стосовно якого воно і проводитиметься (у разі якщо на час призначення службового розслідування не відомо). Проект наказу про призначення службового розслідування та пропозиції щодо складу дисциплінарної комісії готує структурний підрозділ, яким установлено наявність підстав для проведення службового розслідування.
Отже, у наказі про призначення службового розслідування мають бути зазначені підстави його призначення та, якщо відомі, дані особи поліцейського, стосовно якого воно проводитиметься.
Тобто, при призначенні службового розслідування відомості щодо поліцейського, стосовно якого воно проводитиметься, можуть бути як відомі так і не відомі.
Матеріалами справи підтверджено та позивачем не спростовано факт внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння позивачем кримінального правопорушення та вручення йому повідомлення по підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення.
Таким чином суд зазначає, що відсутність у наказі про призначення службового розслідування даних щодо прізвища, ім`я, по батькові та посади позивача не спростовує наявність безумовних підстав для призначення службової перевірки за вказаними фактами. Не може це слугувати і підставою для скасування ухвалених за наслідками службового розслідування рішень.
Що стосується суті встановлених під час службового розслідування обставин, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1 розділу І Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 №1179, ці Правила є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки й порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей. Ці правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України. Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.
Згідно з вимогами абзаців 1, 2, 5 пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 №1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятим: відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України "Про Національну поліцію", "Про запобігання корупції" та іншими актам законодавства України.
Правила етичної поведінки поліцейських вимагають від кожного співробітника суворо та неухильно дотримуватись Конституції України, законів України, виконання вимог статутів, нормативних актів Міністерства внутрішніх справ України, працівник поліції має бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності.
Одним із принципів етики працівників Національної поліції є гідна поведінка, що охоплює: повагу до гідності інших осіб; ввічливість та дотримання високої культури спілкування; доброзичливість і запобігання виникненню конфліктів; недопущення дій і вчинків, які можуть зашкодити роботі чи негативно вплинути на репутацію працівників Національної поліції. Поведінка працівника Національної поліції завжди й за будь-яких обставин має бути бездоганною, відповідати високим стандартам професіоналізму й морально-етичним принципам.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 07 березня 2019 року (справа №819/736/18), в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Питання про наявність підстав для накладення на працівника поліції дисциплінарного стягнення з`ясовується під час службового розслідування. Правова оцінка правильності рішення про притягнення працівника поліції до дисциплінарної відповідальності повинна фокусуватися насамперед на тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, установлені Конституцією України та законами України, чи дійсно в діях працівника поліції є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення.
В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Професійний обов`язок поліцейського полягає в безумовному виконанні закріплених законами та іншими нормативно-правовими нормами та Присягою поліцейського завдань щодо захисту особистої безпеки громадян. Поліцейський як представник держави зобов`язаний постійно на належному рівні виконувати покладені на поліцію повноваження, сприяти припиненню вчинення правопорушень, з честю та гідністю поводити себе як у службовий та позаслужбовий час, з метою недопущення зниження рівня авторитету та довіри громадян до Національної поліції України.
Службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені.
Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.
З тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.
Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.
Тобто, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.
Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 року у справі №815/4478/16.
В ході проведення службового розслідування дисциплінарною комісією ГУНП в Донецькій області встановлено, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідування відкрито кримінальне провадження від 22 березня 2021 року № 62021050030000019 за частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України відносно окремих працівників Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 .
Підставою цього слугувало те, що 25 лютого 2021 року о 11:25 громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, таємно шляхом вільного доступу, перебуваючи в приміщенні крамниці «Червоний маркет» ФОП ОСОБА_5 по АДРЕСА_3 , намагався таємно викрасти товари на загальну суму 381 грн без НДС. Однак, свої дії не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками магазину. За даним фактом, того ж дня, сектором дізнання відділу поліції №2 Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 15, частини першої статті 185 Кримінального кодексу України.
Сектором превенції відділу поліції № 2 Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області здійснювався супровід у вказаному кримінальному провадженні, а саме: дільничними ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , на яких було покладено обов`язок забезпечити явку особи для допиту.
30 березня 2021 року дільничними до слідчого відділення був викликаний громадянин ОСОБА_8 для отримання детального пояснення з приводу вчиненого кримінального правопорушення з метою підготовки повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.
З пояснень начальника сектору превенції відділу №2 Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_9 встановлено, що останній бачив ОСОБА_10 30 березня 2021 року о 15:00 на вході у відділ поліції разом з громадянином ОСОБА_2 та приблизно о 16:00 йому зателефонував ОСОБА_11 і доповів, що слідчий зобов`язав ОСОБА_12 явкою на 31 березня 2021 року об 11:00 (том 2 а.с.42).
З пояснень заступника начальника відділу поліції з превентивної діяльності відділу поліції №2 Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_13 вбачається, що 30 березня 2021 року ОСОБА_11 доставив до слідчого громадянина ОСОБА_12 для проведення слідчих дій.
31 березня 2021 року було заплановано повідомити про підозру громадянину ОСОБА_14 та вжити заходи до завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12021053790000102 шляхом спрямування до суду обвинувального акту.
30 березня 2021 року приблизно о 20:40 ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 діючи умисно, за попередньою змовою, на службовому автомобілі Renault Logan н.з НОМЕР_3 прибувши за місцем перебування громадянина ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_4 , де ОСОБА_15 , перебуваючи разом з ОСОБА_7 , повідомили громадянину ОСОБА_14 , що він має надати їм 30 000 грн за не притягнення ОСОБА_12 до кримінальної відповідальності та невжиття заходів щодо повідомлення інформації про громадянина ОСОБА_12 відповідному підрозділу поліції, як особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.
Далі, ОСОБА_15 , діючи з відома та за погодженням з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , пройшов разом з громадянином ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_5 , де ОСОБА_15 , узгодивши дії із ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , змінив суму неправомірної вигоди, яку необхідно надати громадянину ОСОБА_14 , та повідомив останнього, що він має надати не 30 000 грн, а 40 000 грн за не вчинення вищевказаних дій.
На вказану пропозицію громадянин ОСОБА_8 погодився та в подальшому, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_5 , передав ОСОБА_17 грошові кошти, в сумі 40 000 грн, які поклав у праву бокову зовнішню кишеню куртки, яка була вдягнута на ньому. Після чого, ОСОБА_15 повернувся до службового автомобіля Renault Logan н.з. НОМЕР_3 , в якому його чекали ОСОБА_16 , ОСОБА_11 для розподілу неправомірної вигоди.
В ході службового розслідування заступник начальника СВ Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області майор поліції ОСОБА_18 пояснила, що 30 березня 2021 року ОСОБА_15 виїхав на службовому автомобілі держ.номер НОМЕР_4 із службової необхідності. Згідно з планом експлуатації службового транспорту співробітниками Маріупольського РУП, користуватися транспортними засобами дозволяється до 19:00. Вона, як відповідальна від керівництва поліції, не надавала дозвіл на користування транспортним засобом держ.номер НОМЕР_4 після 19:00 (а.с.144 том 1).
Позивач, у ході службового розслідування, 08 квітня 2021 року відмовився від пояснень, посилаючись на статтю 63 Конституції України (том 1 а.с.132).
У подальшому, в ході службового розслідування, 13 квітня 2021 року позивач надав письмові пояснення, в яких повідомив наступне: 30 березня 2021 року о 08 год. 00 хв. отримав у ЧЧ МРУП ключі від службового автомобіля н.з. 05 2846, зробив відмітку у журналі виїзду та отримання ключів, пройшов інструктаж по техніці безпеки, після чого прийшов на оперативну нараду, яку проводив заступник начальника сектора ДОП Мілаков І.В., де були поставлені завдання на робочий день. Одне із пріоритетних завдань було розшук та привід до слідчого громадянина ОСОБА_19 . Приблизно о 15 год. 00 хв. отримав інформацію про місце перебування громадянина ОСОБА_19 та виїхав на місце разом з ДОП Гриньовим-Піскуном. Після чого запросив ОСОБА_19 до відділу поліції та за його добровільною згодою на службовому автомобілі приїхали до прокуратури №1, де пробули до 19 год. 00 хв. Приблизно о 19 год. 10 хв. він прибув до приміщення МРУП. О 19 год. 20 хв. до нього підійшли двоє невідомих, які представилися працівниками поліції Лівобережного ВП (даних не запам`ятав) та попросили його зустрітися разом з ними з громадянином ОСОБА_2 для розслідування факту крадіжок у їхньому районі та пошуку ОСОБА_20 та повідомили адресу: АДРЕСА_4 , де проживав ОСОБА_21 . Дана адреса йому була невідома, тому він вирішив проїхати з ними. Також пояснив, що використовував службовий автомобіль н.з. 05 2846, у зв`язку з тим, що знаходився на роботі. Про використання службового автомобіля після 18:00 години необхідно додатковий дозвіл, йому не відомо, раніше зі слів відповідального за використання службового автомобіля треба було отримувати додатковий дозвіл після 22 години у керівництва МАУП, у зв`язку з цим він нікого не попередив про використання службового автомобіля після 18 год. 00 хв., тому що планував поставити його о 20 год. 30 хв. Інших пояснень позивач не надав, посилаючись на статтю 63 Конституції України (том 1 а.с 134).
Крім цього, висновок службового розслідування містить відомості про те, що 28 квітня 2021 року до УКЗ ГУНП в Донецькій області з Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області надійшла інформація про відкриття Територіальним управлінням ДБР, розташованим у місті Краматорську, кримінального провадження від 07.12.2020 № 62020050000002442 за частиною першою статті 28, частиною другою статті 162 Кримінального кодексу України щодо незаконного проникнення до житла особи, яке вчинено службовою особою, групою осіб, та капітану поліції ОСОБА_17 , старшому лейтенанту поліції ОСОБА_22 , лейтенанту поліції ОСОБА_23 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 28, частиною другою статті 162 Кримінального кодексу України.
На час розгляду цієї справи, наявність вищевказаного кримінального провадження позивачем не заперечувалася.
За службовою характеристикою ОСОБА_1 за час роботи на посаді старшого дільничного офіцера поліції СДОП відділу превенції Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області зарекомендував себе з посереднього боку, як грамотний працівник, але не завжди здатний об`єктивно оцінювати оперативну обстановку та приймати правильні рішення. Нормативні документи, регламентуючи діяльність поліції знає в повному обсязі, однак не завжди правильно застосовував в повсякденній роботі. Інколи не міг добре організувати ефективне виконання поставлених завдань. Допускав невпевненість під час практичного застосування вимог керівних документів. Допускав випадки халатного ставлення до своїх службових обов`язків. Не завжди достатньо розумів моральні вимоги до працівника поліції, не дотримувався вимог дисципліни, допускав дисциплінарні порушення. На критику реагував не завжди правильно. Фізично розвинутий добре, зовні охайний, у спілкуванні з громадянами ввічливий (том 1 а.с.133).
Таким чином, під час службового розслідування було встановлено, що ОСОБА_1 , який, реалізуючи спільний замисел разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_16 , вимагав та отримав від гр. ОСОБА_12 неправомірну вигоду у сумі 40 000 грн за непритягнення його до кримінальної відповідальності та невжиття заходів щодо повідомлення інформації про гр. ОСОБА_12 відповідному підрозділу поліції, тим самим скоїв вчинок, який підірвав авторитет поліції, так порушив службову дисципліну, що виразилася у недотриманні вимог п.п. 1, 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.п. 1, 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», статті 22 Закону України «Про запобігання корупції», частини другої статті 19 Конституції України, п.6 розділу I Інструкції з організації діяльності дільничних офіцерів поліції, затвердженої наказом МВС України від 28.07.2017 року № 650, абзаців 1,2,3 п.1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179, п.п.1,2,17 розділу III Порядку використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.09.2017 №757.
Надаючи оцінку порушенням службової дисципліни, встановленим під час службового розслідування, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про запобігання корупції» особам, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, зокрема поліцейським, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.
Як установлено під час судового розгляду, наказом ГУНП в Донецькій області від 12 серпня 2016 року № 1260 затверджено внутрішній розпорядок дня поліцейських, державних службовців та працівників ГУНП в Донецькій області. Початок робочого дня о 09:00, обідня перерва 45 хвилин: з 13.00 до 13.45, закінчення робочого дня у понеділок, вівторок, середу, четвер - о 18.00, у п`ятницю - о 15.45, вихідні дні - субота та неділя (том 1 а.с.227-228).
Відповідно до наказу МРУП ГУНП в Донецькій області від 01 лютого 2021 року № 87 закріплено дільничних офіцерів поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції та інспекторів сектору ювенальної превенції відділу превенції МРУП ГУНП в Донецькій області за територією обслуговування. Так, пунктом 1.10 за позивачем закріплена територія обслуговування, про що його ознайомлено під підпис 01 лютого 2021 року (том 1 а.а.229-234).
Відповідно до пункту 2 розділу III Порядку використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.09.2017 №757, використання транспортних засобів для виконання функцій, не пов`язаних із службовою діяльністю органів поліції, всупереч їх цільовому призначенню, штатній групі (підгрупі), у власних цілях, в інтересах сторонніх юридичних і фізичних осіб, а також понад встановлені норми експлуатації заборонено. За всіма фактами нецільового використання транспортних засобів проводяться службові розслідування (перевірки), за результатами яких вживаються відповідні заходи реагування.
04 січня 2021 року начальником МРУП ГУНП в Донецькій області Бичіним С. затверджено План експлуатації службових транспортних засобів МРУП ГУНП в Донецькій області у 2021 році (надалі - План), відповідно до якого робочий день працівників, що закріплені за службовим автотранспортом у Маріупольському РУП починається о 09.00 і закінчується о 18.00, у п`ятницю з 09.00 до 16.45, з обідньою перервою з 13.00 до 13.45 та п`ятиденним робочим тижнем. Для працівників закріплених за службовим транспортом з 09.00 до 18.00, у п`ятницю - з 09.до 16.45 і більше, в залежності від поставлених задач керівництва Маріупольського РУП та їх виконання, добові наряди поліцейських у складі СОГ.
При цьому, відповідно до пункту 3.1. Розділу III Плану увесь штатний транспорт експлуатується з 09.00 до 19.00 і в нічний час зберігається на території Маріупольського РУП ( АДРЕСА_6 ), крім автомобілів чергової частини які експлуатуються цілодобово (том 1 а.с.224-226).
З аналізу вищенаведеного вбачається, що нормами чинного законодавства та правилами внутрішнього трудового розпорядку заборонено використання поліцейськими службового майна у власних цілях та без дозволу керівництва у позанормований робочий час.
Згідно посадової інструкції старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції превенції Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області капітана поліції ОСОБА_1 , останній повинен знати розпорядчі документи МВС України, інструктивні та методичні документи, що регулюють діяльність ОВС.
Відповідно додатка 34 до наказу ГУНП в Донецькій області від 06 січня 2021 року №11 (у редакції наказу ГУНП в Донецькій області від 19.03.2021 № 526) затверджено список працівників Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області, за якими закріплено службовий автотранспорт. Так, пунктом 17 цього додатку службовий автомобіль Renault Logan н.з. НОМЕР_3 закріплено за ОСОБА_1 .
Відповідно до копії журналу виїзду та повернення транспортних засобів Центрального ВП ГУНП в Донецькій області, 30 березня 2021 року ОСОБА_1 о 08.00 здійснив виїзд службового автомобіля Renault Logan н.з. НОМЕР_3 , що ним не заперечується. Датою та часом повернення службового автомобіля зазначено - 31 березня 2021 року 4.00.
Тобто, матеріалами справи встановлено, що 30 червня 2021 року позивач не повернув службовий автомобіль у визначений робочий час його експлуатації (до 19.00) на територію Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області. Дозволи керівництва на використання позивачем службового автомобіля у позанормований робочий час, матеріали справи не містять.
Згідно довідки ГУНП в Донецькій області від 02.11 2021 № 14337/01-2021, позивач не входив 30 березня 2021 року до складу слідчо-оперативної групи, що також обумовлює висновок про відсутність підстав для використання позивачем службового автомобіля Renault Logan н.з. НОМЕР_3 після 19.00.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано погодився з висновками службового розслідування про порушення позивачем пункту 2 розділу III Порядку використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.09.2017 №757 та Плану експлуатації службових транспортних засобів МРУП ГУНП в Донецькій області у 2021 році.
У суді першої інстанції позивач пояснив, що 30 березня 2021 року після 19 години, використовуючи свій службовий автомобіль Renault Logan н.з. НОМЕР_3 , направився разом із працівниками поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за їх проханням за адресою: АДРЕСА_4 , до громадянина ОСОБА_12 , де і був затриманий співробітниками Територіального управління ДБР. Позивач вказував про те, що ОСОБА_12 він знав, оскільки той був його довіреною особою. Однак адреса місцезнаходження, йому була невідома, тому він поїхав 30 березня 2021 року з метою розшукати його, оскільки у нього на виконанні знаходився вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 10 лютого 2021 року по справі № 263/3109/20.
Свідок ОСОБА_24 , офіцер поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділ превенції Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області в судовому засіданні пояснив, що 30 березня 2021 року він доставляв ОСОБА_12 до відділу поліції. В той день він дізнався від позивача, що він мав встановити місцезнаходження ОСОБА_12 , тому ОСОБА_24 повідомив йому адресу проживання ОСОБА_25 . Також пояснив, що про необхідність виконання ОСОБА_1 вироку суду відносно ОСОБА_12 він дізнався від позивача. Крім цього пояснив, що чув у коридорі відділу поліції, як ОСОБА_26 наказував позивачу виконати вирок суду відносно 
ОСОБА_27 судом пояснення позивача та свідка в судовому засіданні вірно сприйняті критично, оскільки вони різняться з поясненнями позивача, наданими ним під час службового розслідування, та поясненнями службових осіб, опитаних в ході службового розслідування.
Так, під час службового розслідування позивач не повідомляв комісії про те, що підставою його перебування в позаробочий час, на службовому автомобілі не за своєю територією обслуговування слугував наказ керівництва щодо виконання вироку суду, а навпаки пояснив, що поїхав 30 березня 2021 року разом із з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , за їх проханням, для зустрічі з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4 (яка була йому не відома) для розслідування факту крадіжок у районі обслуговування ОСОБА_16 та ОСОБА_28 .
Проте, за поясненнями ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , в ході службового розслідування, 30 березня 2021 року ОСОБА_8 доставлявся у відділ поліції Шимадіним Е. та його місцезнаходження на той час вже було відомо поліцейським і наступного дня ОСОБА_8 мав прибути особисто до слідчого для вручення йому підозри.
Позивач на підтвердження своїх пояснень у судовому засіданні щодо виконання ним 30 березня 2021 року вироку суду відносно ОСОБА_12 , надав копію розпорядження про виконання вироку Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 10 лютого 2021 року по справі № 263/3109/20, який набрав законної сили щодо засудженого ОСОБА_2 .
Дослідивши надану позивачем копію, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 2 Розділу III Інструкції з організації контролю за виконанням документів у Національній поліції України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13 червня 2016 року № 503, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 липня 2016 року за № 944/290742, при надходженні до органу чи підрозділу поліції документ першочергово реєструється підрозділом документального забезпечення відповідного органу чи підрозділу поліції та не пізніше наступного дня після реєстрації (а стосовно документа термінового характеру - негайно) подається до керівництва відповідного органу чи підрозділу, яке визначає виконавців, встановлює строки виконання документа та необхідність здійснення контролю.
Резолюція на документі складається з таких елементів: прізвище та ініціали виконавця (виконавців), зміст доручення (конкретні дії щодо виконання документа), термін виконання, особистий підпис керівника, дата. У тексті резолюції може бути зазначений строк виконання, при цьому він повинен визначатися з урахуванням термінів, визначених у документі, але не порушуючи вимог нормативно-правових актів, що встановлюють строки виконання відповідних документів. Термін виконання контрольних документів установлюється за три дні до строку, визначеного в документі, або строку, передбаченого нормативно-правовими актами, а термінових - за один день. Якщо строк виконання в документі або резолюції до нього не зазначено, він виконується в строки, визначені законодавством України. У резолюції до контрольного документа обов`язково зазначається підрозділ, на який покладається контроль за своєчасним його виконанням.
Надана позивачем копія розпорядження про виконання вироку Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 10 лютого 2021 року по справі 263/3109/20, не містить резолюції керівництва про покладення обов`язку щодо виконання вироку суду на ОСОБА_1 , тобто посилання позивача з приводу виконання ним вироку суду відносно ОСОБА_12 є необґрунтованими.
Крім цього, адреса місцезнаходження ОСОБА_12 за вироком суду: АДРЕСА_7 , а адреса, за якою позивача було затримано 30 березня 2021 року разом із з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 - АДРЕСА_4 , не входять до території обслуговування позивача, а закріплена за дільничним ОСОБА_29 , на якого і було покладено обов`язок виконання вироку Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 10 лютого 2021 року по справі № 263/3109/20, про що свідчить резолюція на копії розпорядження (том 1 а.с. 232-233).
Таким чином, позивачем не доведено, що використання позивачем службового автомобіля у позанормований робочий час та поза межами території обслуговування, було обумовлено виконанням службових обов`язків.
Аналізуючи наведене вище, місцевий суд дійшов вірного висновку, що належних, допустимих та достатніх доказів на спростування встановлених порушень службової дисципліни, що виразилася у використанні позивачем службового автомобіля у поза нормований робочий час та поза межами території обслуговування, позивачем не надано.
Допитані в ході судового розгляду свідки (члени дисциплінарної комісії): ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , надали пояснення, аналогічні висновкам та матеріалам службового розслідування. На думку свідків, наявність у позивача за час служби в органах поліції двох підозр про вчинення ним кримінального правопорушення та порушення позивачем службової дисципліни, все це є несумісним із проходженням позивачем служби в поліції.
Позивач підтвердив, що в ході службового розслідування надавав пояснення особисто ОСОБА_33 та ОСОБА_34 .
Посилання позивача про те, що член дисциплінарної комісії ОСОБА_30 під час отримання пояснень від позивача не поставила відмітку на бланку, що саме вона отримала надані позивачем письмові пояснення, чим порушила вимоги Порядку, правильно відхилені судом першої інстанції як підстава для обґрунтованості позову, оскільки факт надання позивачем письмових пояснень 13 квітня 2021 року саме члену дисциплінарної комісії ОСОБА_35 , у судовому засіданні позивачем не заперечувалося.
Твердження представника позивача у судовому засіданні щодо відсутності у матеріалах службового розслідування буд-яких доказів наявності вини позивача у вчиненні проступку, місцевий суд обґрунтовано відхилив, оскільки обставини, з якими відповідач пов`язує скоєння позивачем дисциплінарного проступку, наведені у висновках службового розслідування і вказують про те, що відображені у висновку службового розслідування дії позивача свідчать про недотримання останнім принципів діяльності поліцейського і такі дії не сумісні з вимогам, що пред`являють до професійно-етичних якостей поліцейських.
При цьому суд зауважує, що відсутність рішення по кримінальному провадженню не може свідчити про наявність чи відсутність вини особи у скоєні дисциплінарного проступку або самого факту скоєння такого проступку, оскільки правова кваліфікація діям щодо вчинення кримінального правопорушення особи буде надаватися на підставі положень Кримінального кодексу України.
Наданий позивачем відеозапис з камер спостереження на підтвердження своїх посилань щодо неотримання ним неправомірної вигоди від гр. ОСОБА_12 висновків місцевого суду по суті цього спору не спростовує.
При цьому, не вдаючись до аналізу кримінально-правового аспекту вищеописаного діяння позивача, суд зауважує, що встановлені у ході службового розслідування обставини у достатній мірі підтверджують факт вчинення позивача дисциплінарного проступку.
В силу положень частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».
Аналіз тексту Присяги поліцейського є підставою для висновку, що в основу поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Працівник поліції покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх невиконання. Поведінка має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, стверджувати та відстоювати честь і гідність свого звання, несучи відповідальність перед державою і суспільством та вживати заходів задля підвищення авторитету і позитивного іміджу органів поліції.
Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення таких дій, які підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.
Отже, законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку.
У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.
У силу положень статті 12 Дисциплінарного статуту одним з видів дисциплінарного стягнення є звільнення з органів внутрішніх справ.
Частиною першою статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, окрім іншого, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (пункт 6); у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення (пункт 10).
Таким чином, законодавець розрізняє випадки притягнення поліцейського до дисциплінарної та кримінальної відповідальності у якості двох самостійних підстав для звільнення зі служби.
Так, у першому випадку рішення про звільнення поліцейського зі служби в Національній поліції ухвалюється на підставі висновку службового розслідування, а у другому - на підставі обвинувального вироку суду, що набрав законної сили.
Отже, наявність судового рішення про визнання особи винною у вчиненні кримінального правопорушення не є визначальною для притягнення такої особи до дисциплінарної відповідальності, адже питання про дисциплінарну відповідальність вирішується за результатами проведення службового розслідування.
За статтею 14 Дисциплінарного статуту, обставини дисциплінарного проступку підлягають з`ясуванню під час проведення службового розслідування і в разі підтвердження факту його вчинення на поліцейського повинно бути накладене дисциплінарне стягнення, у тому числі, шляхом його звільнення зі служби.
З урахуванням положень частини другої статті 5 Дисциплінарного статуту, притягнення працівника поліції до дисциплінарної відповідальності є самостійним юридичним наслідком, який настає у разі скоєння ним дисциплінарного проступку. Обставини, що передували притягненню особи до даного виду відповідальності, можуть потягнути за собою настання інших наслідків у вигляді адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, але, це не може слугувати підставою для звільнення працівника поліції саме від дисциплінарної відповідальності.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18.04.2019 по справі №804/1831/16.
Однією із загальних рис дисциплінарної відповідальності, якою вона відрізняється від інших видів юридичної відповідальності, є можливість її застосування без рішення суду на підставі вчинення дисциплінарного проступку.
Аналіз співвідношення кримінальної та дисциплінарної відповідальності особи свідчить про те, що перша застосовується за діяння, котре є суспільно небезпечним, охоплюється положеннями Кримінального кодексу України, та за яке передбачено найбільш суворий захід державного примусу. На відміну від кримінальної відповідальності, дисциплінарна відрізняється тим, що підставою її застосування завжди є порушення встановленої організації праці або порушення загальновстановлених зобов`язань, які можуть бути передбачені службовими обов`язками суб`єкта проступку.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням   статті   6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися в контексті правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06 жовтня 1982 року у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07 жовтня 1987 року у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви №11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97).
Отже, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 у справі №800/547/17.
Подібні висновки викладені в рішеннях Верховного Суду у постановах: від 17 червня 2021 року у справі № 804/6242/17, від 22.01.2020 у справі №160/1750/19, від 06.02.2020 у справі №300/1406/19, від 22.10.2020 у справі № 826/3499/18, від 17.03.2020 у справі №818/235/17.
Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно вважав безпідставними твердження позивача про незаконність рішень щодо його звільнення у зв`язку із недоведеністю його вини у скоєнні кримінального правопорушення, оскільки позивача звільнено саме за вчинення дисциплінарного проступку.
Вирішуючи спір, суд враховує, що підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності став висновок службового розслідування.
При цьому, будь-яких порушень з боку відповідача під час проведення службового розслідування та прийнятті спірних наказів, під час розгляду справи судом встановлено не було.
Доводи позивача, якими він обґрунтує свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження впродовж розгляду справи та спростовуються наведеними в рішенні суду обставинами. Адже, згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Відповідачем за результатами службового розслідування встановлено факт порушення позивачем службової дисципліни, тому суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваного наказу відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом.
Застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є правомірним і пропорційним. Дисциплінарний проступок позивача виявився у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій несумісних з вимогами, що пред`являються до професійних якостей поліцейських.
Аналізуючи вищевикладене, а також беручи до уваги встановлені у ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що при звільненні позивача зі служби в поліції відповідачем було враховано тяжкість вчиненого проступку, обставини, за яких його вчинено, шкоду заподіяну авторитету поліції, відношення позивача до вчиненого, обставини порушення службової дисципліни, у зв`язку із чим, застосування до останнього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів поліції є законним та обґрунтованим, а спірні накази прийнятий відповідачем у межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України.
Враховуючи, що інші позовні вимоги позивача: про поновлення позивача на службі в поліції та стягнення з ГУНП в Донецькій області на користь позивача грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу є похідними від позовних вимог у задоволенні яких судом відмовлено, тому задоволенню не підлягають.
Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
При провадженні в апеляційній інстанції сторонами судові витрати не понесені.
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

                                                          ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року у справі № 200/8059/21 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 30 березня 2023 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 І. В. Сіваченко

Судді                                                                                            І. В. Геращенко

                                                                                                                                                                                                                                                               Е. Г. Казначеєв