Постанова
Іменем України
 
22 березня 2023 року
м. Київ
 
справа № 127/6765/21
провадження № 61-4299св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач), 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Третій відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
(м. Хмельницький), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Марунько Ольга Григорівна, ОСОБА_4 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2021 року у складі судді Венгрин О. О. та постанову Вінницького апеляційного суду від 31 березня 
2022 року у складі колегії суддів: Панасюка О. С., Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (далі - Третій відділ ДВС у м. Вінниці), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»), приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Марунько Ольга Григорівна (далі - приватний нотаріус Марунько О. Г.), ОСОБА_4 , про визнання недійсними прилюдних торгів, визнання недійсним протоколу проведення прилюдних торгів, визнання недійсними свідоцтва про придбання нерухомого майна і дубліката свідоцтва, витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки.
 
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 03 лютого 2006 року між 
ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_4 укладений кредитний договір. 
З метою забезпечення виконання умов кредитного договору між ОСОБА_1 
і банком також було укладено договір іпотеки.
 
Рішенням Староміського районного суду міста Вінниці від 20 жовтня 2010 року стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в розмірі 122 272,31 дол. США, в тому числі і за рахунок заставного майна згідно з договором іпотеки від 03 лютого 2006 року:
земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 , загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер 0520682803:02:001:0029, за адресою: 
АДРЕСА_1 ;
земельної ділянки, яка належить ОСОБА_4 , загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер 0520682803:02:001:0027, за адресою: 
АДРЕСА_1 .
 
На виконання цього рішення суду в Староміському відділі державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції (далі - Староміський ВДВС Вінницького МУЮ) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1. 26 червня 2012 року державний виконавець призначив експерта Кафарську Л. Л. для проведення експертної грошової оцінки заставного майна - земельної ділянки, яка була предметом іпотеки. 07 серпня 2012 року експерт виготовила звіт та визначила ринкову вартість земельної ділянки ОСОБА_1 в розмірі 
128 075,00 грн.
 
02 листопада 2012 року торгуючою організацією ПП «Нива В.Ш.» були призначені прилюдні торги на 23 листопада 2012 року, які не відбулись через відсутність покупців. Після цього державний виконавець запропонував підписати акт уцінки земельної ділянки на 30 %, на що банк не погодився та висловив пропозицію уцінити вартість земельної ділянки на 10 %. За відсутності підпису стягувача в акті уцінки, акт було направлено торгуючій організації, якою призначено прилюдні торги на 11 січня 2013 року з реалізації земельної ділянки за ціною 96 056,25 грн.
 
12 грудня 2012 року експерт ОСОБА_5 відкликала на доопрацювання її звіт про експертну оцінку заставного майна у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.
 
ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» зверталось до начальника Староміського ВДВС Вінницького МУЮ із заявою про зупинення виконавчого провадження до усунення виявлених експертом помилок, проте у задоволенні вказаної заяви було відмовлено.
 
11 січня 2013 року відбулись прилюдні торги з реалізації нерухомого майна - земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 , загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер 0520682803:02:001:0029, за адресою: 
АДРЕСА_1 . Переможцем торгів визнано ОСОБА_2 . Про проведення прилюдних торгів, на яких було реалізовано земельну ділянку позивача, він дізнався 18 лютого 2021 року після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.
 
ОСОБА_1 вказував, що реалізація заставного майна відбулась з порушеннями норм законодавства, зокрема:
на час проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки кадастровий номер 520682803:02:001:0029, яка належала ОСОБА_1 , не враховано те, що на ній знаходилось незавершене будівництво, на яке він витратив близько 400 000,00 дол. США. Вартість земельної ділянки станом на 
01 січня 2013 року становила 870 653,51 грн, але її продано на прилюдних торгах за 96 056,25 грн;
його не було повідомлено про вчинення державним виконавцем виконавчих дій, він не отримував будь-яку інформацію про процедуру проведення прилюдних торгів, що є порушенням Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна;
не були опубліковані інформаційні повідомлення про реалізацію спірного нерухомого майна (не направлено письмові повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів), а зазначена в акті державного виконавця про уцінку майна ціна об`єкта продажу не підписана стягувачем, тобто не погоджена ним. Порушення процедури інформування осіб про проведення прилюдних торгів вплинуло на можливість участі в торгах більшої кількості осіб;
на момент проведення прилюдних торгів, у тому числі повторних торгів, звіт про оцінку майна (земельної ділянки) був відкликаний оцінювачем; вартість земельної ділянки була значно вищою, ніж ціна, за якою реалізовано земельну ділянку;
свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та дублікат свідоцтва видано ОСОБА_2 в результаті проведення прилюдних торгів, процедуру проведення яких не було дотримано, тому є підстави для витребування спірної земельної ділянки у кінцевого набувача ОСОБА_3 
 
ОСОБА_1 просив:
визнати недійсними прилюдні торги від 11 січня 2013 року з реалізації арештованого нерухомого майна: земельної ділянки загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер 0520682803:02:001:0029, за адресою: 
АДРЕСА_1 , яка належала йому на підставі державного акта на право власності на землю від 04 квітня 2005 року серії ЯН № 096101;
визнати недійсним протокол проведення прилюдних торгів від 11 січня 
2013 року № 0212163-1 з реалізації земельної ділянки загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер 0520682803:02:001:0029, за адресою: АДРЕСА_1 ;
визнати недійсними свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 05 квітня 2013 року ВТЕ № 093138 та дублікат свідоцтва від 01 вересня 2018 року № 1221, видані ОСОБА_2 приватним нотаріусом Марунько О. Г.;
витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 
0,2500 га, кадастровий номер 0520682803:02:001:0029, за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 
2021 року, залишеним без змін постанову Вінницького апеляційного суду від 
31 березня 2022 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що для визнання електронних торгів недійсними, які в розумінні статей 203, 215 ЦК України є правочином, необхідно встановити порушення саме норм Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 
1999 року № 68/5, які були чинними на час проведення прилюдних торгів, що оспорюються.
 
Натомість дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають окремий порядок та спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.
 
Позивач не надав доказів порушення спеціалізованою організацією 
ПП «Нива-В. Ш.» норм Тимчасового положення, що призвело до порушення його прав, а сама ця організація до участі у справі як співвідповідач не залучена. Оскільки підстав для визнання трогів недійсними немає, то й вимога про витребування майна у ОСОБА_3 , яка є законним володільцем земельної ділянки з кадастровим номером 520682803:02:001:0029, що належала 
ОСОБА_1 , задоволенню не підлягає.
 
Суд першої інстанції також вказав, що позивач пропустив строк позовної давності, про застосування якої заявляли відповідачі.
 
Апеляційний суд, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вказав, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу). Виходячи зі змісту частини першої статті 215 ЦК України, підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, тому підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням. Таким чином, суд апеляційної інстанції вважав, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.
 
Підставами для пред`явлення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є як недодержання державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, так і недодержання спеціалізованою організацією - ПП «Нива В.Ш.» норм Тимчасового положення. Позивач вимог до спеціалізованої організації, яка здійснювала реалізацію майна з прилюдних торгів, не заявляв (вона не була залучена до участі у справі ні як відповідач, ні як третя особа), що унеможливило доведення ним обставин, на які він посилався як на підставу позову в частині порушення встановленої Тимчасовим положенням процедури проведення прилюдних торгів.
 
Аргументи учасників справи
 
У травні 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що:
належна позивачу земельна ділянка могла бути реалізована на торгах виключно на підставі виконавчого листа, котрий виданий судом після задоволення позову іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки, а не заяви, клопотання чи якогось іншого звернення до суду. 
Ухвалою Староміського районного суду міста Вінниці від 09 листопада 2011 року у справі № 6-96/11р. заяву ПАТ «Райффайзен банк аваль» про роз`яснення судового рішення задоволено частково (отримана позивачем 19 квітня 
2022 року), видано виконавчі листи про солідарне стягнення кредитної заборгованості з майнового поручителя ОСОБА_1 за рахунок його земельної ділянки згідно з рішенням Староміського районного суду міста Вінниці від 
20 жовтня 2010 року у справі за позовом не до ОСОБА_1 , а до ОСОБА_4 . Суд вважав, що наявні підстави для видачі виконавчого листа про солідарне стягнення заборгованості з майнового поручителя ОСОБА_1 за рахунок його земельної ділянки. Таким чином, належне позивачу майно (земельна ділянка) була реалізована на торгах на підставі виконавчого листа, який виданий не на виконання судового рішення за позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, а на підставі виконавчого листа, виданого у справі щодо іншої особи за заявою про роз`яснення судового рішення;
проведення торгів як процедури виконання судового рішення щодо майна  ОСОБА_1 взагалі не було можливим, оскільки до нього як до іпотекодавця не було пред`явлено жодного позову щодо іпотечного майна;
суди залишили поза увагою той факт, що позивача не було повідомлено як про існування виконавчого провадження, так і про факт арешту та оцінки майна, його реалізацію, що є порушенням пункту 3.11 Тимчасового положення, частини п`ятої статті 43 Закону України «Про іпотеку»;
звіт станом на дату проведення торгів був відкликаний, тому оцінки на час проведення торгів не існувало, проте вказану обставину суди проігнорували. На момент проведення прилюдних торгів, у тому числі повторних торгів, для визначення вартості об`єкта оцінки звіт про оцінку майна повинен бути дійсним. Норми Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій) не передбачають можливості реалізації заставного майна без його оцінки, що не враховано судами. Оскільки як про існування виконавчого провадження, так і про оцінку майна позивачу не було відомо, то і оскаржити звіт щодо оцінки його майна позивач не міг;
після торгів, які були призначені на 23 листопада 2012 року та які не відбулись у зв'язку із відсутністю покупців, державний виконавець провів уцінку майна. З цією уцінкою стягувач не погодився у зв'язку із виявлення фактів, що суттєво впливають на вартість застанового майна. Це відображено у заяві АТ «Райффайзен банк аваль» від 04 січня 2013 року, адресованій начальнику Староміського ВДВС, та скарзі АТ «Райффайзен банк аваль» від 04 січня 
2013 року, яка направлена на адресу Вінницького міського суду Вінницької області;
суди не дослідили договір на виконання проєктних робіт від 07 лютого 
2007 року № 222, згідно з яким ОСОБА_1 є замовником проєктних робіт щодо будівництва туристичного комплексу на спірній земельній ділянки, яку реалізовано під час оскаржених прилюдних торгів;
відповідно до пункту 3.3 Тимчасового положення прилюдні торги повинні бути проведені в двомісячний строк з дня одержання спеціалізованою організацією заявки державного виконавця на їх проведення. Договір укладено до 02 листопада 2012 року, а торги проведено 11 січня 2013 року, хоча максимальний строк для їх проведення - 02 січня 2013 року. Крім того, допущено порушення пункту 4.7 Тимчасового положення, оскільки повторні прилюдні торги проводяться в місячний строк з дня проведення уцінки, проте акт уцінки від 04 грудня 2012 року не був підписаний стягувачем;
ПП «Нива-В. Ш.» як суб'єкт господарювання припинено у 2016 році, тому це підприємством не могло бути залучене до участі у справі, оскільки з позовом до суду позивач звернувся лише у 2021 році;
на час вчинення виконавчих дій щодо реалізації заставного майна 
 ОСОБА_1 хворів, фактично перебував у безпомічному стані та потребував сторонньої допомоги. 11 лютого 2011 року йому встановлена 1 А група інвалідності. Про порушення прав та інтересів позивачу стало відомо після ознайомлення з матеріалами виконавчих проваджень, а саме 18 лютого 
2021 року. З позовом до суду він звернувся 17 березня 2021 року, тобто в межах трирічного строку, чим спростовуються твердження як відповідачів, так і суду першої інстанції про пропущення строку звернення до суду із позовом;
оскільки свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 05 квітня 2013 року ВТЕ № 093138та дублікат свідоцтва від 01 вересня 2018 року № 1221, видані ОСОБА_2 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Марунько О. Г., є недійсними, а спірна земельна ділянка вибула з володіння позивача поза його волею всупереч нормам законодавства щодо проведення прилюдних торгів і на підставі недійсного звіту про оцінку майна, обґрунтованими є вимоги про витребування земельної ділянки у останнього набувача - ОСОБА_3 .
 
У червні 2022 року від Третього ВДВС у м. Вінниці надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому орган державної виконавчої служби просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.
 
Відзив Третього ВДВС у м. Вінниці мотивований тим, що:
під час вчинення дій в межах виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа № 2-1199/10, виданого 23 грудня 2011 року Староміським районним судом міста Вінниці, державний виконавець діяв відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій);
сторони не скористались правом на оскарження оцінки майна, тому державний виконавець направив заявку на реалізацію арештованого майна;
неявка стягувача або боржника не є підставою для припинення дій державного виконавця з переоцінки майна. Тому державний виконавець не порушив прав ні стягувача, ні боржника під час уцінки майна боржника;
торги, що оскаржуються, відбулись 11 січня 2013 року. Таким чином, позивач пропустив строк оскарження їх результатів, оскільки позовна давність для подання позовної заяви до суду спливла 11 січня 2016 року.
 
У червні 2022 року  ОСОБА_4 подав до суду відзив на касаційну скаргу, 
в якому просить касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
 
На обґрунтування відзиву ОСОБА_4 зазначив:
провадження про стягнення з нього заборгованості здійснювалось, коли він перебував у місці позбавлення волі. Тому він не міг брати участь в указаному провадженні та ефективно здійснювати захист своїх прав;
реалізація майна здійснена з порушенням норм законодавства.
 
У липні 2022 року від ОСОБА_3 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому вона просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскарженні судові рішення - без змін.
 
Відзив ОСОБА_3 обґрунтований тим, що:
ОСОБА_1 помилково стверджує, що боржник нібито не був повідомлений про проведення прилюдних торгів. Разом із цим такі порушення самі по собі не є підставою для визнання торгів недійсними, оскільки позивач не довів, що вони вплинули на результати торгів;
для визнання електронних торгів недійсними, які є правочином в розумінні статей 203 та 215 ЦК України, необхідно встановити порушення саме норм Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, яке діяло на час проведення прилюдних торгів, що оспорюються. Натомість дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Позивач не надав доказів порушення спеціалізованою організацією ПП «Нива-В. Ш.» норм Тимчасового положення, що призвело до порушення його прав чи інтересів. Водночас ця організація як відповідач до участі у справі не залучена;
законодавець пов`язує початок перебігу позовної давності на оскарження результатів торгів з датою проведення цих торгів. Оскільки торги проведено 
11 січня 2013 року, то строк позовної давності для подання позовної заяви сплив 11 січня 2016 року;
доводи  ОСОБА_1 щодо витребування майна у ОСОБА_3 є необґрунтованими, оскільки вона є добросовісним набувачем. Тому згідно з частиною другою статті 388 ЦК України придбане нею майно не може бути витребуване.
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2022 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 березня 2023 року справу призначено до судового розгляду.
 
Межі та підстави касаційного перегляду
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Доводи касаційної скарги містять підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України. Зазначено, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі 
№ 922/2416/17, від 15 травня 2019 року у справі № 678/301/12, від 14 березня 2018 року у справі № 464/5089/15, від 21 жовтня 2020 року у справі 
№ 509/3589/16-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 128/2526/16-ц та постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 
05 грудня 2016 року у справі № 3-604гс16, від 30 березня 2016 року у справі 
№ 6-265цс16.
 
Фактичні обставини справи
 
Суди встановили, щорішенням Староміського районного суду міста Вінниці від 
20 жовтня 2010 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 122 272,31 дол. США (що станом на 25 червня 2010 року становило 967 100,61 грн), в тому числі і за рахунок заставного майна згідно з договором іпотеки від 03 лютого 2006 року:
земельної ділянки, загальною площею 0,2500 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала іпотекодавцю ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на землю від 04 квітня 2005 року серії ЯН № 096101, кадастровий номер земельної ділянки №0520682803:02:001:0029;
земельної ділянки, загальною площею 0,2500 га, в межах згідно з планом, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на землю від 22 жовтня 2004 року серії ЯА № 096099, кадастровий номер земельної ділянки №0520682803:02:001:0027.
 
На виконанні в Староміському ВДВС Вінницького МУЮ (тепер Третій ВДВС у 
м. Вінниці перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа № 2-1199/10, виданого 23 грудня 2011 року Староміським районним судом міста Вінниці про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів в сумі 122 272,31 дол. США, в тому числі за рахунок заставного майна згідно з договором іпотеки від 03 лютого 2006 року.
 
Відповідно до звіту з експертної грошової оцінки земельної ділянки ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,2500 га, виконаного 07 серпня 2012 року експертом-оцінювачем ПП «Поділля-Експерт» Кафарською Л. Л., ринкова вартість земельної ділянки становила 128 075,00 грн (що станом на дату оцінки еквівалентно 16 024,00 дол. США).
 
21 січня 2013 року державний виконавець Староміського ВДВС Куріленко О. В. склав акт про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, що є предметом іпотеки та належить ОСОБА_1 , за яким при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1199/10, виданого 23 грудня 2011 року Староміським районним судом міста Вінниці, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у розмірі 968 920,61 грн ПП «Нива-В.Ш.» 11 січня 2013 року на торгах було реалізовано земельну ділянку, площею 0,2500 га, кадастровий номер 0520682803:02:001:0029, що належала ОСОБА_1 .
 
У торгах взяли участь 2 учасника: ОСОБА_2 та ОСОБА_6 . Було встановлено початкову ціну нерухомого майна - 96 056,25 грн, а реалізовано нерухоме майно за 96 350,00 грн. Акт видано на підставі протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, що є предметом іпотеки та належить ОСОБА_1 , від 11 січня 2013 року № 0212163-1.
 
Постановою державного виконавця Староміського ВДВС Куріленка О. В. від 29 березня 2013 року повернуто виконавчий документ стягувачу, оскільки предмет іпотеки - земельна ділянка, кадастровий номер 520682803:02:001:0029, яка належала ОСОБА_1 , продана ОСОБА_2 
 
05 квітня 2013 року приватний нотаріус Марунько О. Г. видала свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, яке зареєстроване в реєстрі за № 194 на підставі акта державного виконавця про проведені прилюдні торги, затвердженого 21 січня 2013 року начальником Староміського ВДВС 
Шуляком В. О., згідно з яким ОСОБА_2 придбала з прилюдних торгів, проведених ПП «Нива-В.Ш.» 11 січня 2013 року, земельну ділянку за адресою: 
АДРЕСА_1 , площею 0,2500 га, кадастровий номер 520682803:02:001:0029, за ціною 96 350,00 грн.
 
01 вересня 2018 року приватний нотаріус Марунько О. Г. за заявою 
ОСОБА_2 видала дублікат свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 05 квітня 2013 року, який зареєстрований в реєстрі за № 1221.
 
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 26 лютого 2021 року № 246137757 щодо об`єкта нерухомого майна земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,2500 га, кадастровий номер 0520682803:02:001:0029, 17 березня 2020 року була відчужена ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 .
 
Позиція Верховного Суду
 
Щодо вимог про визнання недійсними прилюдних торгів, витребування майна з чужого незаконного володіння
 
Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.
Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.
Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.
Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим порядком.
При вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.
Головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.
Тобто для визнання судом торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
 
Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
 
Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. В цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.
 
Пункт 3 частини першої статті 388 ЦК України передбачає, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2023 року у справі № 520/432/19 (провадження № 61-9640св22) з посиланням на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20), зазначено, що «чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.
 
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давного Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності».
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі 
№ 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) вказано, що «не може вважатися добросовісною особа, яка набула майно на прилюдних торгах, якщо така особа знала чи мала знати про порушення порядку реалізації майна, зокрема про порушення вимог до інформації про майно. Не може вважатися добросовісною і особа, яка знала чи мала знати про набуття нею майна всупереч закону, зокрема про набуття земельної ділянки окремо від об`єкта нерухомості, який на ній розмішений, чи про набуття такого об`єкта окремо від земельної ділянки, якщо таке набуття не допускається в силу закону».
 
За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
 
На підставі частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
 
У частинах першій, шостій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
 
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 посилається на те, що суди не дослідили договір на виконання проєктних робіт від 07 лютого 2007 року № 222, відповідно до якого ОСОБА_1 є замовником проєктних робіт щодо будівництва туристичного комплексу на шляху Вінниця - Тиврів на території с. Лука-Мелешківська, кадастровий номер земельної ділянки 0520682803:02:001:0029.
 
У справі, що переглядається:
у позовній заяві ОСОБА_1 , крім інших підстав для задоволення позову, зазначав про факт існування на земельній ділянці незавершеного будівництва під час визначення її вартості та проведення торгів. Неврахування цих обставин, на переконання позивача, призвело до заниження вартості земельної ділянки та безоплатного набуття права власності іншою особою на будівлю оціночною вартістю 3 053 713,00 грн. З метою підтвердження цих обставин позивач подав до суду: договір на виконання проєктних робіт від 07 лютого 2007 року № 222, укладений між  ОСОБА_1 і ТОВ «А-пілон»; копії супутникової фотозйомки за 2011-2019 роки, які отримані з відкритих джерел мережі інтернет (проєкт «Google Maps»); звіт від 22 лютого 2021 року про оцінку майна незавершеного будівництва за адресою:  АДРЕСА_1 ;
у апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції  ОСОБА_1 також посилався на вищевказані докази і обставини;
суди не досліди докази, подані позивачем, а саме: договір на виконання проєктних робіт від 07 лютого 2007 року № 222, звіт від 22 лютого 2021 року про оцінку майна незавершеного будівництва, не надали їм належної правової оцінки і не мотивували їх відхилення;
суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, не перевірив доводів позивача про те, що станом на час проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки, кадастровий номер 0520682803:02:001:0029, та станом на час проведення прилюдних торгів щодо реалізації вказаної земельної ділянки, на ній знаходилось незавершене будівництво, яке належить ОСОБА_1 . Тому суди зробили передчасний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсними прилюдних торгів та витребування майна з чужого незаконного володіння у зв`язку з їх необґрунтованістю.
 
Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.
За таких обставин рішення судів попередніх інстанцій в частині позовних вимог   ОСОБА_8 про визнання недійсними прилюдних торгів, витребування майна з чужого незаконного володіння необхідно скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Щодо вимог про визнання недійсним протоколу проведення прилюдних торгів, визнання недійсними свідоцтва про придбання нерухомого майна і дубліката свідоцтва
 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
 
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
 
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).
 
Згідно частини першої та другої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. 
 
Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. 
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 червня 2022 року у справі № 727/10017/18 (провадження № 61-7337св21) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших.
…Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76)».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2022 року у справі № 461/4262/17 (провадження № 61-324св22) зазначено, що «вимоги про визнання недійсним протоколу проведення електронних торгів та визнання недійсним результатів електронних торгів від 30 травня 2017 року та відновлення становища, яке існувало до порушення прав не є ефективним способом захисту порушеного права, оскільки відновлення прав позивача охоплюється заявленою позивачем вимогою про визнання недійсними електронних торгів».
Головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.
Таким чином, вимоги про визнання недійсним протоколу проведення прилюдних торгів та про визнання недійсними свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів і дубліката цього свідоцтва є неефективним способом захисту порушеного права, оскільки відновлення прав позивача охоплюється заявленою позивачем вимогою про визнання недійсними прилюдних торгів. У зв`язку з цим у задоволенні вказаних вимог належало відмовити у зв`язку з обранням позивачем неефективного способу захисту порушеного права, що є підставою для зміни мотивувальної частини оскаржених судових рішень.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).
 
Доводи касаційної скарги у зв`язку з необхідністю врахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2023 року у справі 
№ 520/432/19 (провадження № 61-9640св22) дають підстави для висновку, що оскаржене рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду прийняті без додержання норм матеріального і процесуального права. Тому колегія суддів вважає, що: касаційну скаргу необхідно задовольнити частково; рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині позовних вимог про визнання недійсними прилюдних торгів, витребування майна з чужого незаконного володіння - скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції; рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині позовних вимог про визнання недійсним протоколу проведення прилюдних торгів, визнання недійсними свідоцтва про придбання нерухомого майна і дубліката свідоцтва - змінити, виклавши їх мотивувальну частину у редакції цієї постанови.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 31 березня 2022 року в частині позовних вимог про визнання недійсним протоколу проведення прилюдних торгів, визнання недійсними свідоцтва про придбання нерухомого майна і дубліката свідоцтва змінити, виклавши їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 31 березня 2022 року в частині позовних вимог про визнання недійсними прилюдних торгів, витребування майна з чужого незаконного володіння скасувати.
Справу № 127/6765/21 в частині позовних вимог про визнання недійсними прилюдних торгів та витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
З прийняттям постанови суду касаційної інстанції рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2021 року та постанова Вінницького апеляційного суду від 31 березня 2022 року в скасованих частинах втрачають законну силу.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                   В. І. Крат
 
Судді:                                                                             Н. О. Антоненко
 
І. О. Дундар
 
Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук